Справа № 639/4872/16-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 жовтня 2017 року м. Київ К/800/32354/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду міста Харкова від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Петренка Євгена Валерійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 6 жовтня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України, а особі, яка її подала, надано строк для усунення вказаних недоліків.

У визначений строк недоліки усунуто

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 887238 від 13 червня 2016 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення згідно частини першої статті 122 та частини першої статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13 червня 2016 року його притягнуто до відповідальності за порушення пункту 8.4 «в» та пункту 2.1 «г» Правил дорожнього руху, але зупинка в зоні дії знаку 3.34 здійснена позивачем вимушено, оскільки він відчув різкий біль у серці та погіршення самопочуття, звернув з проїжджої частини ближче до бордюру, увімкнув аварійний сигнал на декілька хвилин, діяв у стані крайньої необхідності.

Щодо порушення пункту 2.1 «г» Правил дорожнього руху, позивач посилається на те, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності мав при собі, його пред'явив, але не передавав особисто в руки відповідачу.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Так, судами встановлено, що 13 червня 2016 року Інспектором роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Петренком Євгеном Валерійовичем прийнято постанову про адміністративне правопорушення серії ПС1 №887238, якою позивача визнано винним у тому, що керуючи автомобілем Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1, о 11 год 90 хв, рухаючись по вулиці Полтавський шлях в місті Харкові, в районі будинку 155 позивач здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 (зупинку заборонено), чим порушив вимоги пункту 8.4 «в» Правил дорожнього руху. При складанні протоколу та перевірці документів, позивач, зокрема, не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що є порушенням пункту 2.1 «г» Правил дорожнього руху. Так, у протоколі зазначено, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що позивач не оспорює факт порушення ним Правил дорожнього руху та зупинку в зоні дії знаку 3.34 (зупинка транспортних засобів заборонена), але стверджує, що така зупинка була вимушена через гострий біль у серці та погіршення самопочуття на декілька хвилин. Проте в порушення частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України жодного доказу на підтвердження вимушеної зупинки «на декілька хвилин» в зоні дії знаку 3.34 Правил дорожнього руху позивачем не надано.

Крім того, в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції представнику позивача запропоновано надати суду копію страхового полісу, але з його пояснень встановлено, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності позивач не має у зв'язку із закінченням строку страхування, а сам поліс у позивача не зберігся.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що 13 червня 2016 року, рухаючись по вулиці Полтавський шлях в районі будинку № 155 у місті Харкові, та відчувши гострий біль у серці та погіршення самопочуття, з метою усунення небезпеки, яка могла б загрожувати правам та свободам інших учасників дорожнього руху, позивач був змушений зупинити автомобіль для виклику швидкої допомоги. При цьому, здійснивши вимушену зупинку транспортного засобу, позивач увімкнув аварійну світлову сигналізацію (відповідно до вимог пункту 9.9 та пункту 15.14 Правил дорожнього руху). Отже, перебуваючи у стані крайньої необхідності, а саме - у зв'язку з різким погіршенням здоров'я, позивач був вимушений зупинити автомобіль так, щоб не заважати руху іншим транспортним засобам та для уникнення можливої небезпеки, яка б загрожувала правам та свободам інших учасників дорожнього руху.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Обов'язок доведення правомірності дій поліцейського покладається на нього (презумпція винуватості державного службовця), що є правильним та відповідає нормам міжнародного права.

Також позивач посилається на те, що ним у судових засіданнях неодноразово зазначалось про причини вимушеної зупинки, проте судами не досліджувались ті обставини, що відповідач, якому було відомо про стан позивача, не вчинив жодних дій для надання невідкладної медичної допомоги, відповідачем не викликано позивачу на його вимогу швидку допомогу.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем не надано відеозйомку правопорушення, відсутні показання свідків. Посилання відповідача на те, що на час вимушеної зупинки позивач не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності також нічим не підтверджується.

Проте із вказаними доводами ОСОБА_1 погодитись не можна з огляду на те, що вчиняючи правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, позивач посилається на те, що діяв у стані крайньої необхідності, оскільки відчув гострий біль у серці та погіршення самопочуття, проте в той же час ані до суду першої та апеляційної інстанцій, ані до касаційного суду жодного доказу на підтвердження вимушеної зупинки на декілька хвилин через біль у серці позивачем не надано.

Посилання позивача на те, що саме відповідач повинен був викликати йому швидку допомогу є безпідставними та надуманими, оскільки перешкод, які б заважали зробити це саме позивачу, до суду також не надано.

Щодо посилань позивача на недоведеність відповідачем відсутності у позивача полісу обов'язкового державного страхування, то вони також є безпідставними та необгрунтованими, оскільки до суду касаційної інстанцій вказаний поліс також позивачем не наданий. А доводи представника позивача про те, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності у позивача не зберігся у зв'язку із закінченням його дії не можуть бути прийняті судом як достатні і належні докази, оскільки позивач, будучи обізнаний про накладення на нього відповідного штрафу за ненадання поліцейському полісу страхування, та знаючи про можливість оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, повинен був зазначений поліс зберегти для надання його до суду, а тому дії позивача щодо не збереження полісу є незрозумілими, що в свою чергу викликає сумніви у їх достовірності.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Петренка Євгена Валерійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець