Справа № 817/966/17
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2017 р.Р і в н е 817/966/17
14год. 00хв.

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_2
до ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення певних дій.

В позові зазначено, що позивач з лютого 2013 року має третю групу інвалідності по загальному захворюванню; з 03.12.2015 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, з моменту реєстрації до 01.04.2016 жодної діяльності не здійснювала, відповідно і доходів не отримувала; з 01.04.2016 перебуває на спрощеній системі оподаткування і здійснює підприємницьку діяльність.

Позивач вказує, що згідно з ч.5 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені в пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.3 ст.19 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" особи, які забезпечуют

ь себе роботою самостійно (займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, повязаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду згідно із законом.

За таких обставин, в разі добровільної участі позивача в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування вона має право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги, в тому числі на допомогу по вагітності та пологах. Позивач зазначає, що звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік вона подала 20.01.2017. Оскільки підприємницьку діяльність вона почала здійснювати з моменту переходу на спрощену систему оподаткування, а саме з квітня 2016 року, то й нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування проведено нею з квітня 2016 року відповідно.

01.11.2016 позивачу видано листок непрацездатності у зв'язку з вагітністю та пологами. У зв'язку з настанням страхового випадку позивачем проведено розрахунок допомоги по вагітності та пологах, з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 67,42 грн. з урахуванням фактично відпрацьованих календарних місяців, тобто квітень-жовтень 2016 року.

Відповідно до листа ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №227 від 03.03.2017 розрахунок, поданий позивачем, не прийнято, зазначено, що позивачем занижено розрахунковий період, який повинен становити 12 календарних місяців. Таким чином, жодних виплат позивач не отримала.

Позивач зазначає, що пунктами 3, 26 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266, передбачено випадки, за яких розрахунковий період зменшується. Позивач вважає, що відповідно до наведених норм для визначення середньоденної заробітної плати застосовується період в межах 12 календарних місяців, протягом якого особа працювала та отримувала дохід і нараховувались єдиний внесок та/або страхові внески. Оскільки здійснювати діяльність та отримувати дохід позивач почала в квітні 2016 року, відповідно нарахування єдиного внеску також здійснено з квітня 2016 року, а тому вважає, що для розрахунку середньоденної заробітної плати вона правомірно застосувала період з квітня 2016 року по дату настання страхового випадку.

З наведених підстав позивач просила визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо невиплати їй допомоги (матеріального забезпечення) по вагітності і пологах та зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату такої допомоги відповідно до проведеного позивачем розрахунку.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 05.04.2017 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 17.05.2017 замінено неналежного відповідача ОСОБА_6 міжрайонну виконавчу дирекцію Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності належним відповідачем ОСОБА_1 обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 29.05.2017 адміністративну справу за позовом фізична особа-підприємець ОСОБА_2 до Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії передано на розгляд Рівненському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.06.2017 справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримала з наведених у ньому підстав та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, наведених в письмовому запереченні (а.с.96-99). Суду пояснив, що позивач ОСОБА_2 з 02.12.2015 зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на облік як платник єдиного внеску.

Відповідно до ч.3 ст. 19 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105-ХІV особи, які забезпечують себе роботою самостійно (займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду згідно із законом.

В свою чергу, пунктом 4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2462-VІ до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

В зв'язку зі змінами, внесеними до цього Закону, з 01.01.2016 відповідно до ч.5 ст.8 Закону встановлено обов'язок усіх платників, в тому числі й фізичних осіб-підприємців, щодо сплати єдиного внеску у розмірі 22% від бази оподаткування, незалежно від системи оподаткування. Крім цього, пунктом 2 ч.1 ст.7 цього Закону визначено, що для фізичних осіб-підприємців, незалежно від системи оподаткування, єдиний внесок нараховується на суму доходу, отриманого від їх діяльності. У разі якщо таким платником не отримано дохід, він має право самостійно визначити базу нарахування. При цьому, сума єдиного соціального внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_2 не скористалася своїм правом щодо самостійного визначення бази нарахування єдиного соціального внеску за період з 01.01.2016 по 31.03.2016. При цьому, з 01.04.2016 ФОП ОСОБА_2 перейшла на спрощену систему оподаткування та почала сплачувати єдиний соціальний внесок із самостійно визначеної для себе бази нарахування єдиного внеску.

Пунктами 25, 26 Порядку № 1266 встановлено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід), є 12 календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок. При цьому, у разі якщо діяльність здійснювалась менше ніж 12 календарних місяців, то розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа).

Враховуючи, що ОСОБА_2 набула статусу фізичної особи-підприємця 02.12.2015, то до розрахунку допомоги по вагітності та пологах на законних підставах має бути включено період з 01.01.2016 по 31.10.2016. Відповідач зауважує, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують право позивача на виключення з розрахункового періоду календарних днів січня, лютого, березня 2016 року.

Окрім цього, представник відповідача ствердив, що позивач офіційно не подавала до ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду заяву-розрахунок для фінансування за рахунок коштів Фонду, а неодноразово зверталась усно на консультацію, з наданням копій окремих документів, зокрема, листка непрацездатності. Листом від 03.03.2017 ФОП ОСОБА_2 надані обгрунтовані роз'яснення та рекомендовано здійснити перерахунок допомоги відповідно до чинного законодавства.

З наведених підстав представник відповідача просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю за безпідставністю вимог.

В судовому засіданні 26.09.2017 відповідно до ст.55 КАС України замінено відповідача ОСОБА_1 обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності правонаступником - ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області (а.с.121,168).

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково, з урахуванням такого.

Суд встановив, що ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи загального захворювання відповідно до довідки МСЕК серія АВ № 0699619 від 01.02.2017, дата чергового огляду лютий 2018 року, та отримує пенсію по інвалідності відповідно до пенсійного посвідчення серія ААІ № 402641 від 17.03.2016 (а.с.13).

02.12.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця, а також про взяття на облік як платника єдиного внеску з 02.12.2015 (а.с.14).

Витягом з реєстру платників єдиного податку від 18.03.2016 № 987 стверджується, що з 01.04.2016 ФОП ОСОБА_2 перейшла на спрощену систему оподаткування; види діяльності згідно з КВЕД: 69.10 Діяльність у сфері права; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (а.с.15).

З 01.01.2016 ОСОБА_2 перебуває на обліку в ОСОБА_6 міжрайонній виконавчій дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як фізична особа-підприємець, реєстраційний № 96 (а.с.64,74).

20.01.2017 позивачем подано до органу доходів і зборів звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік, самостійно визначено суму, на яку нараховується єдиний внесок, в розмірі: за період січень-березень 2016 року - 0,00 грн., за період квітень-грудень 2016 року - 17478,00 грн. (а.с.6-8).

01.11.2016 ОСОБА_2 видано листок непрацездатності серія АФГ № 649731 у зв'язку з вагітністю та пологами, по 29.04.2017, в якому позивачем виконано розрахунок середньоденної заробітної плати в сумі 67,42 грн. за 214 робочих днів за період квітень-жовтень 2016 року та визначено до виплати суму допомоги 12135,60 грн. (а.с.4).

Така ж сума допомоги (матеріального забезпечення) по вагітності та пологах в розмірі 12135,60 грн. відображена позивачем в заяві-розрахунку фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с.5).

27.01.2017 у позивача народилась донька ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про народження серія І-ГЮ № 271287 від 07.02.2017 (а.с.140).

ОСОБА_6 міжрайонна виконавча дирекція Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності листом № 227 від 03.03.2017 за розглядом документів щодо виплати допомоги по вагітності та пологах по листку непрацездатності, виданому 01.11.2016 серія АГФ № 649731 на суму 12135,60 грн., повідомила фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 про те, що на підставі поданих документів було встановлено, що в розрахунковий період не враховано календарні місяці листопада-грудня 2015 року та січня-березня 2016 року, що призвело до безпідставного завищення розміру середньоденного доходу, необхідного для розрахунку допомоги по вагітності і пологах.

При цьому, враховуючи, що в період листопад-грудень 2015 року статтею 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" було передбачено можливість укладення договору добровільного страхування за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, то відсутність даних у місяцях листопад-грудень 2015 року відповідає вимогам чинного законодавства.

З 01.01.2016 на фізичних осіб-підприємців, незалежно від системи оподаткування, розповсюджується дія частини 5 статті 8 Закону № 2464, якою передбачено обов'язок щодо сплати єдиного внеску.

Таким чином, по страховому випадку, який настав 01.11.2016 при проведенні розрахунку матеріального забезпечення дохід буде включатися з 01.01.2016 по 31.10.2016. Тобто, середньоденний дохід потрібно розраховувати шляхом ділення суми доходу за період з 01.01.2016 по 31.10.2016, який включено до звітів ДФС, на всі календарні дні цього ж розрахункового періоду.

Для визначення суми матеріального забезпечення на оплату листка непрацездатності потрібно помножити отриману середньоденну суму доходу на календарні дні, починаючи з 01.11.2016 за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю і пологами.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 запропоновано провести перерахунок допомоги по вагітності і пологах та подати документи для фінансування матеріального забезпечення (а.с.9).

На час судового розгляду адміністративної справи матеріальне забезпечення ОСОБА_2 по вагітності і пологах на підставі листка непрацездатності серія АГФ №649731 від 01.11.2016 не виплачене.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд виходить з того, що правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначено Законом України №1105-XIV від 23.09.1999 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зі змінами та доповненнями (далі - Закон №1105-XIV, в редакції, чинній на час виникнення відповідних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 1105-XIV загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Приписами частин першої та четвертої статті 4 Закону № 1105-XIV встановлено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

В частині першій статті 9 Закону N 1105-XIV визначені основні завдання і функції Фонду соціального страхування України та його робочих органів, серед яких, зокрема:

реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування (пункт 1);

надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону (пункт 2);

здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності (пункт 6);

здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду (пункт 7).

Відповідно до частини другої статті 10 Закону N 1105-XIV Фонд соціального страхування України зобовязаний:

1) забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом;

2) здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів;

3) вживати заходів щодо раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду;

4) контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування.

Відповідно до статті 16 цього Закону застраховані особи мають право, зокрема, на: отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом; судовий захист своїх прав. Застраховані особи зобовязані надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону N 1105-XIV право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Частиною третьою статті 19 Закону N 1105-XIV встановлено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно (займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, повязаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду згідно із законом.

В свою чергу, пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010, зі змінами та доповненнями (далі - Закон N 2464-VI, в редакції на час виникнення відповідних правовідносин), встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону N 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 10 Закону N 2464-VI в попередній редакції було передбачено, що платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є:

особи, зазначені у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та/або від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" N 909-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності з 01.01.2016, зазначену норму виключено з частини першої статті 10 Закону N 2464-VI.

Таким чином, з 01.01.2016 на фізичних осіб-підприємців, незалежно від системи оподаткування, розповсюджується дія частини 5 статті 8 Закону N 2464-VI, якою передбачено обов'язок щодо сплати єдиного внеску в розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 Закону N 2464-VI бази нарахування єдиного внеску.

Окрім цього, згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону N 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобовязаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Дослідженими судом доказами стверджено, що ОСОБА_2 була взята на облік як платник єдиного внеску з 02.12.2015.

Як зазначалось вище по тексту судової постанови, згідно з приписами ч.3 ст.19 Закону N 1105-XIV передумовою права на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, у тому числі займаються підприємницькою діяльністю, є сплата страхових внесків до Фонду згідно із законом.

Матеріалами справи стверджено, що позивачем 20.01.2017 подано до органу доходів і зборів звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік, відповідно до якої за період січень-лютий 2016 року (загальна система оподаткування) сума нарахованого єдиного внеску становить 0,00 грн., за період квітень-грудень 2016 року (спрощена система оподаткування) позивачем нараховано до сплати єдиного внеску всього на суму 3845,16 грн. (а.с.6-8) та сплачено фактично 11.01.2017 (а.с.10).

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджено, що в періоді виникнення спірних правовідносин позивач була платником єдиного внеску і фактично сплачувала єдиний внесок, самостійно визначивши суму, на яку нараховується єдиний внесок, а відтак у разі настання страхового випадку мала право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Перевіряючи обгрунтованість виконаного позивачем розрахунку матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду, що наведений в листку непрацездатності серія АГФ № 649731 від 01.01.2016 та в заяві-розрахунку, поданій до ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с.4,5) на загальну суму 12135,60 грн. суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 1105-XIV допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у звязку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Жінкам, віднесеним до 1-4 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомога по вагітності та пологах виплачується за 180 календарних днів зазначеної відпустки (90 - до пологів та 90 - після пологів). Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Статтею 26 Закону №1105-XIV передбачено, що допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу. Сума допомоги по вагітності та пологах у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з якої сплачувалися страхові внески до Фонду, та не може бути меншою, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці), визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 439 (далі - Порядок № 1266).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1266 середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов'язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду.

Особливості обчислення середньої заробітної плати для призначення допомоги по вагітності та пологах, допомоги по тимчасовій непрацездатності, а також оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця, визначені, зокрема, в пунктах 25, 26 Порядку № 1266.

Так, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров'я у зв'язку з раніше отриманим ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності (пункт 25).

Якщо застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше 12 календарних місяців за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа) (пункт 26).

Страховий випадок, що досліджується судом, настав 01.11.2016, про що позивачу видано листок непрацездатності серія АГФ № 649731. Таким чином, відповідно до наведених вище норм права, розрахунковим періодом для обчислення середньоденної заробітної плати є період з 01.11.2015 по 31.10.2016. Позивач розрахунковим періодом визначила період з 01.04.2016 по 31.10.2016.

Судом достовірно встановлено, що позивач зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа 02.12.2015. При цьому, до часу державної реєстрації підприємницької діяльності ОСОБА_2 була зареєстрована ОСОБА_6 центром зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю з 29.07.2015, про що вчинено відповідні записи в трудовій книжці позивача (а.с.138). Як зазначено вище по тексту судової постанови, до 01.01.2016 відповідно до приписів чинного законодавства, була передбачена можливість добровільного страхування (добровільної сплати єдиного соціального внеску). З огляду на наведене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що період листопад-грудень 2015 року обгрунтовано не враховані позивачем в розрахунковому періоді. Спірним періодом стосовно врахування в розрахунку середньоденної заробітної плати є період січень-квітень 2016 року.

Позивач невключення зазначеного періоду в розрахунок обгрунтовує тим, що в період січень-квітень 2016 року вона будь-якої діяльності не здійснювала, доходу не отримувала, єдиний внесок не нараховувала.

У зв'язку з цим суд зазначає, що за визначенням, наведеним в ч.1 ст.42 Господарського кодексу України, підприємницька діяльність - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 44 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Відтак, суд зауважує, що з часу державної реєстрації підприємницької діяльності така діяльність має систематичний характер, а її результати безпосередньо залежать від самостійного господарювання підприємця. При цьому, фактичне неодержання доходу, як і збиткові результати господарської діяльності, не свідчать про нездійснення господарської діяльності, а лише вказують на результат (позитивний чи від'ємний) такої діяльності.

Таким чином, з урахуванням приписів пункту 3 Порядку № 1266 середньоденна заробітна плата (дохід) для призначення позивачу матеріальної допомоги по вагітності і пологах повинна обчислюватися шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески, на кількість календарних днів зайнятості (провадження підприємницької діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати.

На наявність в спірному розрахунковому періоді наведених поважних причин позивач не вказує, а судом таких причин не встановлено. Неотримання доходу в окремих періодах здійснення підприємницької діяльності не дає підстав для неврахування таких періодів при визначенні середньоденного доходу за весь розрахунковий період.

З огляду на наведене, позивач погоджується з правомірністю правової позиції відповідача, відповідно до якої сума допомоги по вагітності та пологах ОСОБА_2 підлягала обчисленню з урахуванням розрахункового періоду з 01.01.2016 по 31.10.2016, а тому розрахунок суми такої допомоги, виконаний позивачем в листку непрацездатності серія АГФ № 649731 від 01.11.2016 та в заяві-розрахунку на загальну суму 12135,60 грн. (з урахуванням розрахункового періоду за період з 01.04.2016 по 31.10.2016), суд вважає помилковим.

Оцінюючи доводи представника відповідача щодо не призначення позивачу матеріального забезпечення у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не подавала до ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяви-розрахунку за встановленою формою, а лише зверталась усно на консультацію з наданням окремих документів, у тому числі листка непрацездатності, суд враховує таке.

Матеріалами справи стверджується, що в журналі "Звернення громадян по питаннях ФССзТВП" ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності наявний реєстраційний запис від 25.01.2017 щодо звернення ОСОБА_2 з питань: як отримати допомогу по вагітності і пологах, які потрібні документи, як оформити заяву-розрахунок (а.с.103).

Дослідженням журналу реєстрації вхідної кореспонденції ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності встановлено відсутність реєстраційних записів щодо надходження документів від ОСОБА_2 за період з 26.10.2016 по 03.03.2017 (а.с.144-167).

Позивач в судовому засіданні ствердила, що 22.02.2017 вона подала до ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяву-розрахунок з необхідним пакетом документів, які були прийняті в неї працівником Фонду ОСОБА_8 За кілька днів їй зателефонував працівник Фонду і повідомив про необхідність забрати документи, оскільки згідно з нарахованою сумою сума допомоги виплачуватись не буде. Офіційно документи їй не повертали з тих підстав, що вони були подані без супровідного листа. Після отримання остаточної відповіді листом № 227 від 03.03.2017 позивач звернулась до суду (а.с.125).

Допитаний судом свідок ОСОБА_8 (на час виникнення спірних правовідносин - спеціаліст І категорії ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності) пояснила, що в жовтні-листопаді 2016 року до виконавчої дирекції зверталась ОСОБА_2 з питань отримання допомоги по вагітності і пологах. В січні-лютому 2017 року ОСОБА_2 принесла заяву-розрахунок, до якої не було долучено всі необхідні документи, зокрема були відсутні довідка з податкової інспекції та Пенсійного Фонду. У зв'язку з неповнотою документів документи, подані ОСОБА_2 для призначення допомоги, зареєстровані не були. ОСОБА_2 за розглядом поданих документів надано підготовлену свідком відповідь від 03.03.2017 № 227, в якому зазначено про необхідність проведення розрахунку такої допомоги з урахуванням періоду з 01.01.2016 по 31.10.2016 (а.с.182,183).

Таким чином, доводи представника відповідача в частині ненадання позивачем заяви-розрахунку, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_8, працівника ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яка безпосередньо опрацьовувала надані позивачем документи. При цьому суд зауважує, що про ненадання позивачем листка непрацездатності свідок не вказує.

За встановлених обставин, відсутність факту реєстрації документів позивача не підтверджує факту ненадання позивачем документів для призначення матеріальної допомоги.

Суд зазначає, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах за приписами частини першої статті 31 Закону №1105-XIV є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом-копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням з Фондом.

Відповідачем не оспорюється факт видачі позивачу листка непрацездатності по вагітності та пологах серія АГФ № 649731, а тому такий документ відповідно до приписів закону є належною підставою для призначення ОСОБА_2 допомоги по вагітності та пологах.

Суд враховує, що підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності передбачені частиною першою статті 23 Закону N 1105-XIV, якою встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності не надається:

1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину;

2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоровю з метою ухилення від роботи чи інших обовязків або симуляції хвороби;

3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи;

4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду;

5) у разі тимчасової непрацездатності у звязку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного спяніння або дій, повязаних з таким спянінням;

6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у звязку з навчанням.

Відповідно до частини другої цієї статті Закону застраховані особи, які в період отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності порушують режим, встановлений для них лікарем, або не зявляються без поважних причин у призначений строк на медичний огляд, у тому числі на лікарсько-консультативну комісію (ЛКК) чи медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), втрачають право на цю допомогу з дня допущення порушення на строк, що встановлюється рішенням органу, який призначає допомогу по тимчасовій непрацездатності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що перелік підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, встановлений статтею 23 Закону N 1105-XIV, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

В наданих сторонами доказах відсутні відомості щодо фактичних обставин, які відповідно до приписів закону могли б бути підставою для відмови в призначенні матеріальної допомоги позивачу. При цьому, суд зауважує, що неповнота наданих Фонду застрахованою особою документів, а також і незгода Фонду з розрахунком суми виплати, виконаним застрахованою особою, не визначені законом як підстава для відмови в призначенні відповідної допомоги.

Таким чином, дослідженими судом доказами стверджується, що у позивача як у застрахованої особи у встановленому законом порядку виникло право на одержання допомоги з тимчасової втрати працездатності у зв'язку з вагітністю та пологами, яке підтверджене належним медичним документом, а у відповідача відповідно до частини другої статті 10 Закону N 1105-XIV виник обов'язок забезпечити фінансування та виплатити матеріальне забезпечення в порядку, встановленому законом, з урахуванням періоду розрахунку допомоги по вагітності і пологах з 01.01.2016 по 31.10.2016.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що невчинення ОСОБА_6 міжрайонною виконавчою дирекцією Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності визначених законом дій щодо виплати ОСОБА_2 допомоги (матеріального забезпечення) по вагітності і пологах на підставі листка непрацездатності серія АГФ №649731 від 01.11.2016 свідчить про протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, чим порушуються права та законні інтереси позивача як застрахованої особи на отримання матеріальної допомоги. Відтак, адміністративний позов в цій частині є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

При цьому, за результатами судового розгляду суд дійшов висновку про необгрунтованість позовної вимоги ОСОБА_2 в частині зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату їй матеріальної допомоги по вагітності та пологах відповідно до нарахування, проведеного позивачем, позаяк такий розрахунок суд вважає помилковим, виконаним з заниженням розрахункового періоду, та, відповідно, завищенням визначеної до виплати суми матеріальної допомоги. Таким чином, в задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити.

Порушене право позивача на одержання відповідної соціальної допомоги підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області як правонаступника первинного відповідача ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності надати та оплатити ОСОБА_2 допомогу по тимчасовій втраті працездатності у зв'язку з вагітністю і пологами на підставі листка непрацездатності АГФ № 649731 від 01.11.2016 з урахуванням періоду розрахунку допомоги по вагітності і пологах з 01.01.2016 по 31.10.2016.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищевикладеного, за наслідками судового розгляду адміністративної справи суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Судові витрати суд присуджує на користь позивача відповідно до задоволених вимог згідно з ч.3 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_6 міжрайонної виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо невиплати ОСОБА_2 допомоги (матеріального забезпечення) по вагітності і пологах на підставі листка непрацездатності серія АГФ №649731 від 01.11.2016.

Зобов'язати ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області надати та оплатити ОСОБА_2 допомогу по тимчасовій втраті працездатності у зв'язку з вагітністю і пологами на підставі листка непрацездатності АГФ № 649731 від 01.11.2016 відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 1105-ХІV від 23.09.1999, з урахуванням періоду розрахунку допомоги по вагітності і пологах з 01.01.2016 по 31.10.2016.

В решті позову відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.