Справа № 369/10963/17
Суддя: Волчко А. Я.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/345/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.10.2017 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської Волчко А.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Київ адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку адміністративного судочинства з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання рішень суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалідом ІІ групи, та особою, яка відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» прирівняна до інваліда війни, що підтверджується доданими до даної позовної заяви копіями посвідчень.

На разі відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач отримує підвищення до своєї пенсії у розмірі 40 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, що складає 524,80 грн. (1 312,00 х 40 %).

У вересні 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням того, що вказане підвищення до його пенсії повинно становити 350 % мінімальної пенсії за віком (на час його звернення це становило 1 312,00 х 350 % = 4 592,00 грн.), а не 40 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

На його звернення 19.09.2017 відповідач надав позивачу письмову відмову за № 143/Л-01, де повідомив, що Управління здійснює позивачу щомісячну виплату надбавки до пенсії як інваліду війни ІІ групи у розмірі 40 % прожиткового мінімуму, що відповідає вимогам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і законні підстави для проведення додаткових перерахунків відсутні.

З огляду на вказане позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права на отримання підвищення до його пенсії у розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене позивач просив визнати дії посадових осіб Управління Пенсійного Фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, державної пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду ІІ групи, та особі, яка відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» прирівняна до інваліда війни, починаючи з 20.03.2017, неправомірними. Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області здійснювати ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, підвищення раніше призначеної пенсії на 350 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду ІІ групи, та особі, яка відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» прирівняна до інваліда війни, та перерахувати вищевказане підвищення, починаючи з 20.03.2017 з урахуванням раніше здійснених виплат.

Відповідач подав суду письмові заперечення, посилався на те, що з 03.03.2008 року Позивачу призначено підвищення до розміру пенсії як особі, прирівняній до інвалідів війни, згідно п.9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Також, зазначили, що на момент призначення пенсії Позивачу та встановлення надбавки, законодавство на яке посилається Позивач у своєму позові втратило чинність, таким чином проводити розрахунок підвищення до пенсії інваліда війни у розмірі 350%, виходячи з величини прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, навіть на момент встановлення надбавки, законних підстав не було. Тому просили у задоволенні позову вімовити повністю.

Відповідно до ч. 4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалідом ІІ групи, та особою, яка відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» прирівняна до інваліда війни, що підтверджується доданими до даної позовної заяви копіями посвідчень.

На разі відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач отримує підвищення до своєї пенсії у розмірі 40 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, що складає 524,80 грн. (1 312,00 х 40 %).

У вересні 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням того, що вказане підвищення до його пенсії повинно становити 350 % мінімальної пенсії за віком (на час його звернення це становило 1 312,00 х 350 % = 4 592,00 грн.), а не 40 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

На його звернення 19.09.2017 відповідач надав позивачу письмову відмову за № 143/Л-01, де повідомив, що Управління здійснює йому щомісячну виплату надбавки до пенсії як інваліду війни ІІ групи у розмірі 40 % прожиткового мінімуму, що відповідає вимогам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і законні підстави для проведення додаткових перерахунків відсутні.

З огляду на вказане позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права на отримання підвищення до його пенсії у розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини нерушимі.

Стаття 22 Конституції України визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути відмінені. При прийнятті нових законів або внесенні змін в існуючі Закони не допускається звуження змісту і об'єму існуючих прав і свобод.

З огляду на ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи і рівні перед законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 22.12.1995, яка набрала чинності 02.01.1996) було встановлено розміри підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інвалідам війни пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно із Законом України від 05.10.2005 № 2939-IV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було викладено в новій редакції, відповідно до якої пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в таких розмірах: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка набрала чинності 12.01.2005. Зокрема, відповідно до частини першої цієї норми мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

В своєму рішенні Конституційний суд України від 11.10.2005 роз'яснив, що Конституційним Судом України неодноразово розглядались проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, недопустимість обмеження конституційного права громадян на відповідний життєвий рівень і сформулював правову позицію, у відповідності з якою Конституція і закони України виділяють деякі категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій соціального захисту від держави. До таких відносяться громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними Законами. В рішеннях Конституційного Суду України визначено, що пільги, компенсації і гарантії є видом соціальної допомоги і невід'ємною частиною конституційного права.

Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих; прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб та існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України зазначив, «що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена» абзац четвертий п.п. 5.2 п. 5 мотивувальної частини).

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із положеннями частини 4 статті 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Зважаючи на ч.ч. 1, 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг

Згідно з ч. 3 ст. 18 КАС України справи щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним адміністративним судом за вибором позивача.

У ч. 2 ст. 19 КАС України визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 162 КАС України адміністративний суд має право у разі задоволення адміністративного позову прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, а також про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 4 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, як бачимо, відповідно до вимог ст.ст. 21, 22, 24 Конституції України, позиції Конституційного Суду України щодо звуження соціальних гарантій громадян, використання відповідачем сучасної редакції ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та нарахування позивачу підвищення до його пенсії у розмірі всього лише 40 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, є неправомірними та такими, що не відповідають вимогам Конституції України, оскільки попередня редакція даної правової норми, до внесення до неї змін згідно із Законом України № 2939-IV від 05.10.2005, гарантувала позивачу, як особі соціально не захищеній, підвищення у розмірі 350 процентів мінімальної пенсії за віком. Така ситуація зменшує пенсійні виплати ОСОБА_1 на даний час на 4 067,20 грн. (4 592,00 524,80).

З огляду на пряму дію норм Конституції України відповідач повинен був не допускати звуження гарантованого позивачу підвищення у розмірі 350 процентів мінімальної пенсії за віком та керуватися попередньою редакцією ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання підвищення до його пенсії у розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком у межах строку позовної давності, тобто за 6 місяців до отримання відмови відповідача, а саме: починаючи з 20.03.2017.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 21, 22, 24, 55 Конституції України, рішеннями Конституційний суд України від 11.10.2005 та від 22.09.2005, ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 4, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 2, 6, 9, 17-19, 69, 71, 99, 104-106, 162, 183-2 КАС України,

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії - задовольнити.

Визнати дії посадових осіб Управління Пенсійного Фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, державної пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду ІІ групи, та особі, яка відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» прирівняна до інваліда війни, починаючи з 20.03.2017, неправомірними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області здійснювати ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, підвищення раніше призначеної пенсії на 350 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду ІІ групи, та особі, яка відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» прирівняна до інваліда війни, та перерахувати вищевказане підвищення, починаючи з 20.03.2017 з урахуванням раніше здійснених виплат.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів, починаючи з наступного дня після отримання особою, яка її оскаржує, шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київській області. Копія апеляційної скарги одночасно повинна бути надіслана особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ: А.Я.Волчко