Справа № 522/7437/17
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/7437/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного судуу складі:

головуючого -Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії -,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ГУПФ України в Одеській області, відповідач) визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо припинення з 01 жовтня 2016 року виплати йому пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати відповідача відновити з 01 жовтня 2016 року виплату йому пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 29 травня 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ГУПФ України в Одеській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 01 серпня 1990 року, а з 07 лютого 2002 року в органах військової прокуратури.

З 14 серпня 2012 року звільнений з військової служби у військовому званні «підполковник юстиції».

Після звільнення з військової служби позивач перебував на військовому обліку у Приморському районному військовому комісаріаті м. Одеси. З вказаного часу до серпня 2014 року проходив службу на посаді слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України.

З серпня 2014 року, після звільнення з військової служби ГУПФ України в Одеській області, позивачу була призначена та виплачувалась пенсія за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

30 січня 2015 року Міністром оборони України з позивачем було укладено контракт та видано наказ від 30 січня 2015 року №53 про прийняття на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу з одночасним відрядженням до Генеральної прокуратури України (п.36 §2 та п.63 §4 наказу).

З 31 січня 2015 року позивач проходить військову службу на посаді слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління військового прокурора Південного регіону України.

15 серпня 2016 року позивачем було отримано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 15 серпня 2016 року, 23 вересня 2016 року відомості стосовно позивача внесено до персоніфікованого обліку Єдиного державного автоматизованого реєстру пільговиків та видано довідку Управління соціального розвитку населення в Київському районі м. Одеси про внесення відомостей №3575 від 23 вересня 2016 року.

З 01 жовтня 2016 року ГУ ПФУ в Одеській області припинило виплату пенсії позивачу.

22 лютого 2017 року та 09 березня 2017 року позивач звертався до ГУПФУ в Одеській області із заявами про поновлення виплати пенсії та роз`яснення причин з яких її виплату було припинено, та з інших питань.

Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 06 березня 2017 року №241/К-11 на ім`я позивача було повідомлено про те, що для продовження виплати пенсії підстав не має, оскільки ним був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років відповідно до статей 20 та 23 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу" та статті 46-1 Закону України „Про прокуратуру", а не призвано на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період чи прийнято на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду.

Листом від 22 березня 2017 року №310/К-11 ГУПФУ в Одеській області повідомило позивача, що сума пенсії, виплату якої поновлено з 07 січня 2017 року, становить 7 623, 66 грн.

Не погоджуюсь з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час мобілізації у зв`язку з виникненням кризової ситуації (т.б. настанням особливого періоду), що загрожує національній безпеці, то відповідно, на нього розповсюджується дія ч. 3 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з чим встановлений факт протиправності відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В апеляційної скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Приморського районного суду м.Одеси від 29 травня 2017 року та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту виплата пенсій на час такої служби не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу повторного прийняття їх на службу до дня демобілізації або звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу у зв`язку з мобілізацією, на особливий період.

Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналогічне визначення особливого періоду надано і вст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якою передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).

Крім того, ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

При розгяді справи, колегією суддів встановлено, що на підставі Указів Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014, від 06 травня 2014 року №454/2014, від 21 липня 2014 року №607/2014 та від 14 січня 2015 року №15/2015, на Україні діяла часткова мобілізація, отже, з 17 березня 2014 року в Україні діє особливий період.

Аналогічний висновок зазначений і в роз`яснені Комітету з питань національної безпеки і оборони Верховної ради України, у листі від 13 червня 2016 року на запит заступника Генерального прокурора України Головного військового прокурора Матіоса А.В.

Окрім того, на думку колегії суддів судом першої інстанції правильно вказано, що законодавством України не встановлено порядок припинення особливого періоду. При цьому, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

З урахуванням викладеного, а саме того, що позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час мобілізації у зв`язку з виникнення кризової ситуації (т.б. настанням особливого періоду), що загрожує національній безпеці, на нього розповсюджується дія ч. 3ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому судом 1-ї інстанції, на думку колегії суддів, був вірно встановлений факт протиправності дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу.

Окрім того, колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, що при вирішенні даної справи необхідно звернути увагу на те, що рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII зі змінами, а саме: перше речення частини 1 статті 54, відповідно до якого, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється діяп.1ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру»,«Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Згідно вимог статті 8 Конституції України визначається й діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, закони й інші нормативно-правові акти приймаються на основі й повинні відповідати їй.

З системного аналізу вказаних норм діючого законодавства та обставин справи колегія суддів дійшла висновку про те, що дії ГУПФ України в Одеській області щодо припинення з 01 жовтня 2016 року виплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є протиправними, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 є правильним.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини десятої ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м.Одеси від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направленні її копій сторонам, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: Потапчук В.О.
Суддя: Шеметенко Л.П.
Суддя: Семенюк Г.В.