Справа № 813/2951/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року справа № 813/2951/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Клапчука Р.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс», Виконавчий комітет Червоноградської міської ради Львівської області про скасування реєстрації, -

Встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс», Виконавчий комітет Червоноградської міської ради Львівської області, у якому згідно з заявою про зменшення позовних вимог від 13.10.2017 вх. № 23445 просить суд визнати протиправною та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по АДРЕСА_1 від 30.12.2014.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 05.06.2003 позивач на законних підставах зареєстрований та фактично проживає в гуртожитку по АДРЕСА_1. Однак, 30.12.2014 Червоноградським міським сектором Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області здійснено реєстацію місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1, який відповідно відразу був поселений в кімнату № 20 до ОСОБА_1 Стверджує, що реєстрація ОСОБА_3 здійснена з грубим порушенням чинного законодавства, без достатніх правових підстав та на підставі неналежних документів, що підтверджують право на проживання в житлі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що згідно з нормами Примірного положення про гуртожитки, чинного на момент реєстрації ОСОБА_3, питання поселення працівників та інших осіб до гуртожитку є виключно компетенцією адміністрації гуртожитку. При вселенні у гуртожиток, ордер підлягає вилученню. Звертає увагу, що ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, а не у кімнаті № 20, у якій зареєстрований позивач.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи, Комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи, Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання від 31.10.2017 вх. № 2715ел про розгляд справи без участі його представника.

Суд, заслухавши думку позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1.05.06.2003 зареєстрований у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1.

25.05.2017 ОСОБА_1 звернувся до Червоноградської міської ради та до відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області з заявами щодо прийняття рішення про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_1 від 30.12.2014 та зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_1.

Вважаючи реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 від 30.12.2014 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався такими нормами законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

У даному випадку, позивачем не подано суду судового рішення, яке набрало законної сили, яким: позбавлено ОСОБА_3 права власності на житлове приміщення чи права користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1, визнано ОСОБА_3 безвісно відсутніми чи оголошено його померлим.

Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 у справі № 21-1438а15 та від 01.03.2016 в справі № 825/1335/13-а.

Як вбачається зі змісту позову, ОСОБА_3 був зареєстрований Червоноградським міським сектором ГУ ДМС України у Львівській області 30.12.2014 за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 відразу був поселений у кімнату № 20, у якій зареєстрований позивач.

Балансоутримувачем гуртожитку на час реєстрації ОСОБА_3 за вказаною адресою був відокремлений підрозділ «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля».

Відповідно до вимог пп. 9, 10, 14 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208 (втратило чинність на підставі Постанови КМУ № 582 від 12.08.2015) (далі - Положення) жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

Вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Тому, хто вселяється в гуртожиток, вказується надана жила площа, видаються необхідний інвентар, постільні речі, перепустка на право входу в гуртожиток.

Відповідно до вимог п. 28 вказаного Положення, завідуючий (директор) гуртожитком зобов'язаний забезпечити: вселення громадян, яким надано жилу площу в гуртожитку, при наявності у них ордерів; облік і прописку осіб, які проживають у гуртожитку, а також додержання правил паспортної системи.

Зі зразка ордеру на жилу площу в гуртожитку, затвердженого Положенням, вбачається, що при вселенні ордер здається в житлово-експлуатаційну організацію, а при її відсутності - завідуючому (директору) гуртожитком підприємства, установи, організації.

Отже, норми Положення, чинного на момент реєстрації гр. ОСОБА_3, питання поселення працівників та інших осіб до гуртожитку є виключною компетенцією адміністрації гуртожитку. При вселенні у гуртожиток, ордер підлягає вилученню.

Суд звертає увагу, що 10.12.2015 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» № 888-VIII, яким функції з реєстрації місця проживання громадян делеговані органам місцевого самоврядування (раніше цю функцію здійснювала Державна міграційна служба).

На виконання вимог цього закону та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (із змінами та доповненнями) була прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», яка визначає механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в, Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів (постанова набрала чинності 04.04.2016).

Таким чином, питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, в тому числі питання скасування такої реєстрації, з 04.04.2016 за нормами чинного законодавства України, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування.

Сторонами у вказаних правовідносинах є з однієї сторони є Червоноградський міський сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області та ОСОБА_3 з другої сторони.

ОСОБА_1 не є учасником вищевказаних правовідносин.

Відповідно до статті 55 Конституції України будь-яка особа має право звернутися до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

При цьому реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_1 мають право оскаржити особи, щодо яких вони вчинені.

ОСОБА_1 не належить до суб'єктів правовідносин, які виникають у зв'язку з реєстрацією місця проживання ОСОБА_3, а тому такі дії відповідача не порушують прав, свобод або інтересів позивача.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по АДРЕСА_1 від 30.12.2014 задоволенню не підлягають.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії) : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.11.2017.

Суддя Р.М. Брильовський