Справа № 135/704/17
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 135/704/17

Головуючий у 1-й інстанції: Патраманський І.О. Суддя-доповідач: ОСОБА_1

02 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.08.2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент звернення до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області ОСОБА_2 досяг 54 річного віку.

Відповідно до посвідчення серії В-І №205359 від 01.12.1993 року громадянин ОСОБА_2 постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

27.04.2017 року позивач звернувся до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України з приводу переходу на інший вид пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», список №2.

Згідно з розпорядженням Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України № 2 від 05.05.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки для того немає підстав через відсутність 4 років необхідного проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю.

Із листа № 2-20-1768 від 02.06.2017 року, наданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради на адвокатський запит, встановлено, що ОСОБА_2 був зареєстрований в зоні посиленого радіологічного контролю (м. Ладижин, Вінницької області) з 10.02.1989 року по 02.11.1990 рік, з 13.11.1990 року по 19.06.2001 рік та з 20.10.2005 року по 02.06.2017 рік.

Відповідно до довідки № 181 від 19.04.2017, виданої Заозерненською сільською радою Тульчинського району Вінницької області на підставі показань свідків, встановлено, що ОСОБА_2 проживав без реєстрації в с. Заозерне, Тульчинського району, Вінницької області з 03.06.1987 року по 09.02.1989 року, територія якого відноситься до зони радіологічного контролю.

У справі також встановлено, що під час перебування в рейсі, 01.10.1986 року ОСОБА_2 отримав важку травму руки, про що 01.10.1986 року складено відповідний Акт №1-Х/86, затверджений керівником Чорноморського морського пароплавства Міністерства морського флоту СРСР.

З виписки засідання ЛКК Ладижинської міської лікарні, видно, що з 16.12.1986 року по 02.06.1987 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Ладижинської міської лікарні, а з 03.06.1987 року по 10.04.1989 року - на амбулаторному лікуванні з установленням групи інвалідності з приводу відкритого переламу II - V кісток лівої кисті руки з розривом сухожиль та нервів.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 показали, що ОСОБА_2 дійсно перебував на лікуванні з 16.12.1986 року по 02.06.1987 року в Ладижинському МТМО, а з 03.06.1987 року по 09.02.1989 року проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку є підстави для визнання права позивача на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до норм ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно зі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування" Потерпілими від Чорнобильської катастрофи є особи, які постійно проживали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 рік проживали або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років , пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше ніж на 5 років.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

При цьому, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі, і призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.11.2006, в якій визначено, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Як зазначено вище, ОСОБА_2 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії 4, про що свідчить копія його посвідчення серії В-І №205359 від 01.12.1993 року.

Згідно з відповіддю на адвокатський запит № 2-20-1768 від 02.06.2017 року, наданою виконавчим комітетом Ладижинської міської ради, ОСОБА_2 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.02.1989 року по 02.11.1990 року, з 13.11.1990 року по 19.06.2001 року та з 20.10.2005 року по 02.06.2017 року.

У період з 16.12.1986 року по 02.06.1987 рік ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Ладижинської міської лікарні, а з 03.06.1987 року по 10.04.1989 року - на амбулаторному лікуванні з установленням групи інвалідності з приводу відкритого переламу II-V кісток лівої кисті руки з розривом сухожиль та нервів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"» місто Ладижин Вінницької області відноситься до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона).

За таких обставин, оскільки позивач у період з кінця 1986 по 1993 роки проживав у зоні посиленого радіологічного контролю, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для призначення позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в матеріалах справи містяться всі належні докази, що дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку є протиправними, та вважає, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з зниженням пенсійного віку з дня звернення за призначенням пенсії підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на те, що позивач не має права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки відповідно до даних трудової книжки у період з 01.09.1988 року по 17.04.1995 рік працював у Чорноморському морському пароплавстві; в період з 01.09.1988 року по 30.06.1989 рік навчався у Вінницькому СПТУ №13, а тому у вказаний період не міг постійно проживати в зоні посиленого радіологічного контролю, колегія суддів вважає необґрунтованими та не бере їх до уваги, оскільки позивачем надано достатні докази для підтвердження обставин того, що в період з 16.12.1986 року по 02.06.1987 року він перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Ладижинської міської лікарні, а з 03.06.1987 року по 10.04.1989 року на амбулаторному лікуванні з встановленням групи інвалідності.

В свою чергу, оцінюючи доводи апеляційної скарги про відмінність понять перебування на лікарняному та постійного місця проживання з метою встановлення підстав для призначення пенсії колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 у період з 16.12.1986 року по 02.06.1987 року перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Ладижинської міської лікарні, що передбачає беспосереднє, цілодобове знаходження в межах лікарняної установи, яка розташована у м. Ладижин, а цей населений пункт відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у період з 16.12.1986 року по 02.06.1987 року ОСОБА_2 знаходився в зоні посиленого радіологічного контролю. Таким чином, позивачем дотримано всіх необхідних вимог чинного законодавства для призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої відповідачем не виконано та не доведено.

На підставі вищевикладеного, оцінивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.08.2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбаченим цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Ухвала суду складена в повному обсязі 07 листопада 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7