Справа № 560/229/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Зосименко З.С.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА

іменем України

"01" листопада 2017 р. Справа № 560/229/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

Капустинського М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_3, Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "20" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання рішення протиправним ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовом до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області в якому просила визнати рішення відповідача від 01.02.2017 року №9/02-2 по відмові в проведенні перегляду призначеної пенсії з врахуванням пільг наданих частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - протиправним. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на час подання позову в сумі 500 грн.

Позов обгрунтовано тим, що ОСОБА_3 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, у зв'язку з чим на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Законом №796-ХІІ), їй призначено пенсію за віком із 15.09.2011 року. 23 січня 2017 року ним було направлено до відповідача заяву про перегляд призначеної пенсії за віком ОСОБА_3 із врахуванням норм, передбачених ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ. 01 лютого 2017 року отримано від відповідача відповідь по результатам розгляду зазначеної заяви. Даною відповіддю було відмовлено у вимогах заяви. Однак, вважає такі дії відповідача по обчисленню пенсії без врахування ОСОБА_3 права на пільги, передбачені ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ та його відповідь-рішення по розгляду заяви про перегляд призначеної пенсії із застосуванням пільг вказаної статі протиправними та такими, що порушують конституційні та законодавчі права ОСОБА_3 Також, просила стягнути з пенсійного органу понесені судові витрати на правову допомогу у сумі 500 грн.

Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 20.04.2017 року позов задоволено частково.

Визнано рішення Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 01.02.2017 року №9/02-2 по відмові ОСОБА_3 в проведенні перегляду призначеної пенсії з врахуванням пільг наданих ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - протиправним.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у частині позовних вимог щодо відшкодування витрат на час подання позову в сумі 500 грн., оскільки неї до позову надано достатню кількість доказів на отримання правової допомоги та сплату вказаних коштів.

Зарічненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Апеляційна скарга пенсійного органу обґрунтована тим, що підстави для визнання рішення від 01.02.2017 року №9/02-2 по відмові в проведенні перегляду призначеної пенсії ОСОБА_3 відсутні, оскільки приймаючи вказане рішення відповідач діяв в межах та на підставі чинного законодавства.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги пенсійного органу, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу позивача слід задовольнити.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, має посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорії 1) серії НОМЕР_1, видане 25.09.2001 року Рівненською облдержадміністрацією та отримує пенсію. Вказане підтверджується копією паспорта позивача (а.с.11-12), копією посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи на імя позивача (а.с.9), копією пенсійного посвідчення на ім'я позивача НОМЕР_2, виданого 06.08.2001 року.

Встановлено, що 23.01.2017 року ОСОБА_3 звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.сп.14).

Однак, листом від 01.02.2017 року №9/02-2 (а.с.15) пенсійний орган повідомив позивача, що підстави для задоволення її заяви про проведення перерахунку пенсії відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відсутні.

Вважаючи вказану відмову неправомірною ОСОБА_3 звернулася до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 на дату звернення із відповідною заявою до відповідача, мала право на перерахунок пенсії відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому дії пенсійного органу по відмові у проведенні перерахунку пенсії є неправомірними. Позовні вимоги про відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки позивачем до суду не надано ні договору про надання юридичних послуг між позивачем та його представником, ні розрахунку витрат та вартості послуг за вказаним договором, доказів фактичних витрат робочого часу адвоката або іншого фахівця у галузі права на здійснення захисту інтересів позивача у суді.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду.

Так, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі, зокрема, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, тощо.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 15.09.2011 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у її редакції, чинній на дату призначення пенсії.

Зі змісту абз. 2 преамбули вищезазначеного Закону у її редакції, чинній на день призначення пенсії позивачеві, декларувалось, що цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

В силу вимог ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій, зокрема, 1, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За змістом ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у її редакції, чинній як на день призначення пенсії, так і нині, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до, зокрема, категорії 1, за умови стажу роботи не менш як: жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.

В свою чергу, 09.07.2003 р. прийнято Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Як слідує з змісту п. 13 Розд. XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у його редакції, чинній на дату звернення позивача із відповідною заявою до відповідача, у разі якщо особа має право на отримання пенсії, зокрема, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", призначається одна пенсія за її вибором.

Як визначено в статті статті 58 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пільги по виплаті пенсій працюючим пенсіонерам, згідно з якою, у її редакції, чинній як на день призначення пенсії, пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачуються в повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Також, суд враховує положення ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно з якою статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи надає позивачу право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до ст.44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відтак, суд вірно вказав, що цією нормою позивачеві було надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені загальним Законом - Законом України "Про пенсійне забезпечення" або спеціальним Законом - Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Встановлено, що позивач обрала умови, встановлені спеціальним Законом - Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) осіб, які підпадають під його дію.

В той же час, порядок перерахунку пенсій Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не встановлений, що є підставою для застосування судом аналогії закону на підставі ч.7 ст.9 КАС України.

Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абз.2 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зі змісту якого випливає, що за кожний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % визначеної законом її розрахункової величини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця величина має пільговий характер і визначена в ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд першої інстанції вірно вказав, що позивачеві, якій призначена пенсія на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для неї мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років для жінок) шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач, на дату звернення із відповідною заявою до відповідача, мала право на перерахунок пенсії відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відтак, для захисту порушеного права позивача слід визнати протиправним рішення відповідача, що полягає у відмові позивачеві у проведенні перерахунку її пенсії зі збільшенням на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 15 років відповідно до положень ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 коштів на правову допомогу в розмірі 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1. ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Частина третя цієї статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, з системного аналізу положень статей 87, 90, 94 КАС України, статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" вбачається, що до витрат пов'язаних з розглядом справи в адміністративному процесі (зокрема в частині витрат на правову допомогу) відносяться витрати понесені стороною у судовому засіданні під час судового розгляду справи.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що компенсація витрат на правову допомогу може бути проведена тільки у тих випадках, якщо вона полягала в участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді - в межах судового розгляду справи. А на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зі змісту акту про виконання (надання) робіт (послуг) у сфері права виконавцем якого є ОСОБА_4, а замовником ОСОБА_3 від 16.02.2017 р. вбачається, що виконавець вивчає та аналізує матеріали пенсійної справи. Здійснює підготовку, виготовлення та подання заяви до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про перегляд призначеної пенсії, а також здійснює підготовку, виготовлення та подання позову до суду. За вказаних Актом виконаних робіт ОСОБА_3 сплачено ОСОБА_4 аванс в розмірі 500 грн., що підтверджується, копією квитанції від 02.02.2017 р. №59 (а.сп.17).

Колегія суддів зазначає, що вказаний вище Акт виконаних робіт від 16.02.2017 р. був укладений на основі договору про надання юридичних послуг від 23.01.2017 р., що підтверджено підписами виконавця та замовника у Акті.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_4 здійснював захист прав та інтересів позивача під час судового розгляду даної справи, подавав позов до суду, брав участь у судовому засіданні, тобто виконував усі умови згідно Акту від 16.02.2017 р.

Відтак, колегія суддів вважає, що представником позивача ОСОБА_4 надано до суду достатньо доказів, які підтверджують виконання ним робіт (послуг) у сфері права його замовнику ОСОБА_3, а тому витрати на правову допомоги в сумі 500 грн. у відповідності до ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" та ст. 90 КАС України підлягають відшкодуванню ОСОБА_3

Посилання суду першої інстанції на постанову КМ України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» є безпідставним, оскільки на час виникнення спірних правовідносин, вказана постанова не регулює питання компенсації витрат на правову допомогу враховуючи зміни внесені постановою КМ України №127 від 22.02.2012.

Вказане суд першої інстанції залишив поза увагою, а тому у відповідності до ст.202 КАС України постанова у частині відмови у задоволенні позову підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нової про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "20" квітня 2017 р. скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти у цій частині нову постанову.

Стягнути з Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області (смт. Зарічне вул. Лесі Українки, 3, Рівненської області, ) на користь ОСОБА_3 500 грн. (п'ятсот гривень) сплачених судових витрат на правову допомогу шляхом їх безспірного списання у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Зарічненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Б.С. Моніч

М.М. Капустинський

- ,