Справа № 350/307/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8489/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Запотічний І.І.

судді Сапіга В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2017 року у справі № 350/307/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Львові про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м.Львові, в якому просив скасувати постанову АР №563919 від 05 березня 2017 року, прийняту інспектором УПП у м.Львів Коломійцем Володимиром Петровичем про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обгрунтування вимог адміністративного позову ОСОБА_1 зазначив, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.8.4 (в) Правил дорожнього руху, а саме невиконання вимог дорожнього знаку 3.23. Водночас, позивач стверджував, що не помітив даний знак, оскільки йому закрив огляд вантажний автомобіль, який рухався у попутному напрямку, в крайній правій смузі руху за умов щільного потоку автомобілів. ОСОБА_1 також зазначав, що вимога знаку не була продубльована дорожньою розміткою та знаком над проїжджою частиною дороги безпосередньо перед поворотом, що унеможливило його виконання. Позивач вважав, що інспектором патрульної поліції не досліджено усіх обставин справи, а відтак прийнято незаконну та необґрунтовану постанову.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, позивач покликається фактично на ті ж доводи, що були ним вказані у адміністративному позові.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, оцінивши докази у справі у їх сукупності, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з врахуванням наступних обставин справи.

Колегією суддів апеляційного адміністративного суду встановлено, що 05 березня 2017 року інспектором Управління патрульної поліції у м.Львові, лейтенантом поліції, Коломійцем Володимиром Петровичем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №563919. Цією постановою визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Так, зі змісту постанови серії АР №563919 від 05 березня 2017 року судом встановлено, що ОСОБА_1 05 березня 2017 року о 17 год. 40 хв. в м.Львові, по вул. В.Великого, керуючи автомобілем Nissan Primastar, номерний знак НОМЕР_1, не виконав вимог знаку 3.23 «поворот ліворуч заборонено» при дозволеному русі тільки прямо, здійснив поворот ліворуч, чим порушив п.8.4 (в) Правил дорожнього руху. За скоєне до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Відмовляючи у скасуванні згаданої вище постанови, суд першої інстанції зазначив, що відповідач діяв у порядку та в спосіб визначений законом, належними та допустимими доказами довів правомірність своїх дій, а позивач, відповідно, не зміг надати суду доказів на спростування доводів відповідача.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступні обставини справи та правові норми.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюються Правила дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пунктів 1.3.-1.5. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

З письмових пояснень позивача, судом встановлено, що останній не заперечує сам факт вчинення зазначеного в постанові серії АР №563919 від 05 березня 2017 року маневру, однак, заперечує факт наявності умислу на порушення правил дорожнього руху, що на переконання позивача виключає його вину у скоєнні адміністративного правопорушення. Позивач наголошує на тому, що не зміг побачити дорожній знак, а відповідно виконати його вимоги в силу дорожньої обстановки та інтенсивного дорожнього руху. Водночас, п.2.3. (б) Правил дорожнього руху визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу та не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно, колегія суддів вважає, що адміністративне правопорушення скоєне позивачем з причини його неуважності та через нехтування вимог Правил дорожнього руху, зокрема п.2.3 (б), що в результаті призвело до вчинення ним правопорушення п.8.4 (в) Правил дорожнього руху.

Пояснення позивача щодо обставин вчинення правопорушення суд вважає такими, що не спростовують висновків як мотивів постанови інспектора патрульної поліції так і оскарженої постанови суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги практично повністю повторюють зміст заперечень відповідача, що були подані ним у суді першої інстанції та спростовуються обставинами справи, наведеними вище.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2017 року у справі № 350/307/17- без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга