Справа № 816/1333/17
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 р.Справа № 816/1333/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2017р. по справі № 816/1333/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення,зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

10.08.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якій просив суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову від 18.07.2017 року № 10331/6-17 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,8033 га, як члену ФГ "ОСОБА_1", із земель фермерського господарства "ОСОБА_1" для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1;

- зобов'язати повторно розглянути клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,8033 га, як члену ФГ "ОСОБА_1", із земель фермерського господарства "ОСОБА_1" для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 року, якою йому було відмовлено в задоволенні його адміністративного позову до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити повністю - визнати протиправною та скасувати відмову від 18.07.2017 року № 10331/6-17 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,8033 га, як члену ФГ "ОСОБА_1", із земель фермерського господарства "ОСОБА_1" для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,8033 га, як члену ФГ "ОСОБА_1", із земель фермерського господарства "ОСОБА_1" для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на грубе порушення норм процесуального права, невірне застосування приписів матеріального права, а також неповне з'ясування всіх обставин справи, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 02.11.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 16.06.2016 року № 4124-СГ було надано дозвіл громадянину ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) в розмірі 3,26 умовних кадастрових гектар у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Такий проект на замовлення ОСОБА_1 було виготовлено у 2016 році.

Після цього, з приводу затвердження проекту землеустрою ОСОБА_1 до відповідача по справі звертався неодноразово: 20.01.2017 року, 07.02.2017 року, 21.03.2017 року.

На зазначені звернення отримував відмови у затвердженні проекту землеустрою. Зокрема у відмовах, викладених у листах від 31.03.2017 року № 3449/6-17 та 31.05.2017 року № 6805/6-17, зазначалось, з-поміж іншого, про недотримання позивачем вимог пункту 5 статті 116 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України), а саме: про неприпинення права користування земельною ділянкою попереднім користувачем.

04.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з повторною заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,8033 га, як члену ФГ "ОСОБА_1", із земель фермерського господарства "ОСОБА_1" у власність для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

До заяви позивачем додано проект землеустрою, розроблений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, витяг Державного земельного кадастру, викопіювання з кадастрової карти.

За результатами розгляду заяви позивача Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області надано відповідь, оформлену листом від 18.07.2017 року №10331/6-17.

У вищевказаному листі зазначено, що земельна ділянка може бути передана у власність лише після припинення права користування нею попереднім користувачем (п.5.статті 116 ЗК України), а також вказано, що проект землеустрою не відповідає вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій", а саме: наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 16.06.2016 року № 4124-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" втратив чинність, а тому Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області клопотання позивача залишило без задоволення.

Позивач не погодився із відмовою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у затвердженні проекту землеустрою та оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області прийняте правомірно, оскільки передача земельної ділянки у власність можлива лише після припинення права оренди на земельну ділянку, яка стала предметом звернення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 18 липня 2017 року № 10331/6-17 за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) із земель ФГ "ОСОБА_1" для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району у власність було повідомлено, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 16.06.2016 року № 4124-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації землеустрою" на відповідну земельну ділянку втратив чинність.

Колегія суддів зазначає, що чинна на момент виникнення спірних правовідносин редакція ЗК України питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки врегульовує статтею 118, згідно частини 7 якої відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім цього, пп. 3 п. 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" від 02.06.2015р. № 497-VIII передбачено у Законі України "Про землеустрій" статтю 22 доповнити частиною другою такого змісту: "Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії".

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" від 02.06.2015р. № 497-VIII набрав чинності 27.06.2015 р.

Отже, встановлення відповідачем строку дії наказу від 16.06.2016 року № 4124-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації землеустрою" суперечить статті 22 Закону України "Про землеустрій", виходить за межі повноважень Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та фактично звужує права особи на набуття у власність чи користування земельною ділянкою.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що оцінюючи таку підставу для відмови в затвердженні проекту землеустрою, як його невідповідність вимогам пункту 5 статті 116 ЗК України, слід виходити з наступного.

Так, відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України громадянам для ведення фермерського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Згідно з п. ґ) ч. 2 ст.25 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документації із землеустрою.

Частиною 2 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно зі законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 ст. 118 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 - 1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно приписів ч.ч. 10, 11 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч.13 ст. 123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктами 4, 5 частини 1 статі 24 вищевказаного Закону визначено, що підставою для відмови в реєстрації права є те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а також наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону (ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності з моменту його державної реєстрації.

Статтею 654 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного між Козельщинською районною державною адміністрацією Полтавської області та позивачем договору оренди землі №574 від 12.09.2011 року, земельна ділянка загальною площею 14,4100 га була передана в оренду ОСОБА_1 строком на 10 років. Вищевказаний договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Козельщинському районі 28.12.2001 року за № 000155 та є діючим (аркуші справи 74-75).

Відповідно до п.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Отже, колегія суддів зазначає, що земельна ділянка, із клопотанням про затвердження проекту землеустрою якої звернувся позивач до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, не може бути передана у власність ОСОБА_1 до припинення права оренди такої земельної ділянки відповідно до договору оренди № 574 від 12.09.2011 року.

Таким чином, оскаржувана позивачем відмова Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 18.07.2017 року № 10331/6-17 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,8033 га, як члену ФГ "ОСОБА_1", із земель фермерського господарства "ОСОБА_1" для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 є обґрунтованою та правомірною, оскільки передача земельної ділянки у власність можлива лише після припинення права оренди на земельну ділянку, яка стала предметом звернення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особо зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 року по справі №816/1333/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2017р. по справі №816/1333/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Пянова Я.В. Чалий І.С.
Повний текст ухвали виготовлений 06.11.2017 р.