Справа № 804/5959/16
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/5959/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2017 року

справа № 804/5959/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Кругового О.О. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Дніпровський" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у справі №804/5959/16 за адміністративним позовом Товариству з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Дніпровський" до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов. Заявник апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно визнано обґрунтованими доводи відповідача про наявність розбіжностей при оформленні митних документів, а також те, що надані документи не містили повних відомостей щодо складових митної вартості ввезеного товару. Так, страховий поліс не є основним документом, що підтверджує митну вартість товару. Експертні висновки ДП «Держзовнішінформ» слугують додатковим джерелом інформації для прийняття митним органом рішення щодо правильності визначення митної вартості товару. Виявлена розбіжність у сертифікаті виробника товару щодо країни походження товару не стосується числових значень складових його митної вартості. Відсутність платіжних документів пояснюється нездійсненням оплати за товар, що не суперечить умовам контракту та додаткової угоди до нього.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. Під час здійснення митного оформлення встановлено заниження його ціни майже на 23 % внаслідок відсутності документального підтвердження. Так, електронна копія страхового полісу не містила інформації про страхову премію та процентну ставку страхування. Заявлена в декларації країни відправлення вартість товару не збігалась із заявленою та не містила умов поставки. Наданий до митного оформлення експертний висновок ДП «Держзовнішінформ» ґрунтувався на ціновій інформації, отриманої від представництва продавця відповідної продукції «Novus Europe s.a./n.v» у м. Москва, повноваження якого жодним чином не підтверджені та інформація про яке не зазначена у жодному документі. Також, умовами договору визначений строк оплати - 05.08.2016 року, проте інвойс містить інформацію про строк оплати - 08.05.2016 року. Платіжні документи декларантом не надані.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду першої інстанції. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Враховуючи зазначені розбіжності, а також те, що надані у підтвердження митної вартості документи не містили відомостей щодо складових митної вартості, митний орган зобов’язав декларанта про надання у 10 - денний термін додаткових документів: страхові документи, а також документи, що містять відомості про страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; переклади українською мовою наданих документів згідно ст. 254 МКУ.

13 червня 2016 року позивач надав комерційну пропозицію від 08.06.2016 року та, як вказав суд першої інстанції, зазначив особисте ставлення щодо наданих документів.

Позивачем товар був випущений у вільний обіг за МД №110090000/2016/003489 та надані фінансові гарантії сплати різниці між сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, шляхом внесення грошової застави у розмірі вищезазначених різниць.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що при митному оформленні товару 13 червня 2016 року у наданих декларантом документах на підтвердження складових митної вартості були наявні розбіжності, які зазначені у рішенні про коригування митної вартості, що правомірно зумовило витребування у позивача додаткових документів на підтвердження такої вартості. З урахуванням виявлення розбіжностей щодо умов поставки товару та невідповідність даних в наданих декларантом документах даним, зазначеним в декларації країни відправлення, оскільки надані на підтвердження митної вартості документи не містили повних відомостей щодо складових митної вартості декларанта було зобов'язано надати, за наявності, додаткові документи. У зв'язку із ненаданням додаткових документів митницею правомірно не застосовано перший метод визначення митної вартості. Частиною 8 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із методів зазначених в цій статті, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Дніпровський" - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у справі №804/5959/16 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук