Справа № 806/2668/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Житомир справа № 806/2668/17

категорія 2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Ясинська К.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання надати достовірну, точну та повну інформацію згідно запиту від 13.06.2017,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо надання не достовірної, не точної та не повної інформації на запит від 13 червня 2017 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати ОСОБА_1 достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася згідно запиту від 13.06.2017 року (станом на день його подання).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 року по справі №806/1847/17 визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Житомирській області в наданні інформації за запитом ОСОБА_1 від 13.06.2017 року щодо кількості та назви наявних вакантних посад в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області та зобов'язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати ОСОБА_1 інформацію про кількість та назву наявних вакантних посад в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області станом на момент звернення із запитом від 13 червня 2017 року.

За твердженнями позивача, 10 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримав від відповідача лист від 03.08.2017 року №2419/12/01-2017, в якому було зазначено, що на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 року у адміністративній справі №806/1847/17, Головне управління Національної поліції в Житомирській області направило запитувану інформацію щодо вакантних посад ГУ НП в Житомирській області станом на 13.06.2017 року та копії підтверджуючих документів відповідно до запиту ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 13.06.2017 року. Зазначено додатки на шістьох аркушах.

На думку позивача, відповідач повторно не надав точну, повну та достовірну інформацію на запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 13.06.2017 року, а надані Головним управлінням Національної поліції у Житомирській області документи не є належним чином завіреними копіями підтверджуючими документами. Наголошує, що відповідачем повторно проігноровано право ОСОБА_1 на отримання публічної інформації.

У зв'язку із вищевикладеним, просить визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо надання не достовірної, не точної та не повної інформації на запит від 13 червня 2017 року та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати ОСОБА_1 достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася згідно запиту від 13.06.2017 року (станом на день його подання).

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов від 31.10.2017 року. Зазначав, постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 року у адміністративній справі №806/1847/17 була виконана Головним управлінням Національної поліції у Житомирській області у повному обсязі. Крім того, наголошував, що заявлені позивачем вимоги вже були предметом розгляду у адміністративній справі №806/1847/17, а тому позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права. У зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із безпідставністю. (а.с. 30-32)

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із запитом на отримання публічної інформації до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив надати інформацію: "чи наявні вакантні посади у ГУ НП в Житомирській області, якщо так скільки їх і які саме (до відповіді обов'язково долучити список цих посад та якими нормативними документами це підтверджується). Запитувану інформацію просив надати у визначений законом строк на поштову адресу: 10029, АДРЕСА_1 та на електронну адресу: (а.с. 4).

Частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 2 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Питання щодо надання Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області не достовірної, не точної та не повної інформації на запит від 13 червня 2017 року та зобов'язання Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати Позивачу достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалась згідно запиту від 13.06.2017 (станом на день його подання) були предметом розгляду в адміністративній справі №806/1847/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання надати достовірну, точну та повну інформацію згідно запиту від 13.06.2017 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року по справі №806/1847/17, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною відмову Головного управління Національної поліції в Житомирській області в наданні інформації за запитом ОСОБА_1 від 13.06.2017 щодо кількості та назви наявних вакантних посад в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області. Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати ОСОБА_1 інформацію про кількість та назву наявних вакантних посад в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області станом на момент звернення із запитом від 13.06.2017 року. (а.с. 28-29)

У відповідності до положень статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року по справі №806/1847/17 набрала законної сили 08 серпня 2017 року.

Листом вих. №2419/12/01-2017 від 03.08.2017 року за підписом т.в.о. начальника ОСОБА_4, Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Житомирській області повідомило ОСОБА_1, що на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року у адміністративній справі №806/1847/17, направляє запитувану інформацію щодо вакантних посад ГУНП в Житомирській області станом на 13.06.2017 року та копії підтверджуючих документів до запиту ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 13.06.2017 року. Додатками зазначено матеріали на 6 арк. (а.с. 5)

Так, відповідно до листа вих. №2419/12/01-2017 від 03.08.2017 року Управлінням кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Житомирській області додано роздруківку інформації з офіційного веб-сайту Національної поліції у Житомирській області, розділу "Головна - Вакансії" (https://zt.npu.gov.ua/uk/publish/article/289967), а саме: наказу Головного управління Національної поліції від 08.06.2017 року №473 "Про проведення конкурсу щодо просування по службі поліцейських в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області", а також Список посад на які проводиться конкурс для заняття вакантної посади в порядку просування по службі у Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області, затвердженого пунктом 2 наказу Головного управління Національної поліції від 08.06.2017 року №473. (а.с. 6-8 та зворотній бік)

Вважаючи, що відповідач не надав точну, повну та достовірну інформацію на запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 13.06.2017 року, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту .

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Вказана правова позиція також викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 липня 2017 року у справі № 820/5678/15 (К/800/51099/15).

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо надання не достовірної, не точної та не повної інформації на запит від 13 червня 2017 року та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати ОСОБА_1 достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася згідно запиту від 13.06.2017 року (станом на день його подання).

Судом встановлено, що вказані питання вже були предметом розгляду в адміністративній справі №806/1847/17.

Так, ОСОБА_1 вже реалізував своє право на оскарження вищезазначених дій відповідача шляхом подання адміністративного позову у справі №806/1847/17. За результатами розгляду даної справи порушене право позивача судом було відновлено.

Суд зазначає, що відповідно до встановлених обставин та наявних у матеріалах справи доказів, спірні правовідносини стосуються саме повторного розгляду Головним управлінням Національної поліції заяви ОСОБА_1 від 13.06.2017 року (на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року у адміністративній справі №806/1847/17) та відповіді за результатами розгляду вказаної заяви позивача, оформленої листом Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Житомирській області вих. №2419/12/01-2017 від 03.08.2017 року.

Так, згідно із заявленими позивачем вимогами, ОСОБА_1 оскаржуються протиправні дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо надання не достовірної, не точної та не повної інформації на запит від 13 червня 2017 року та зобов'язання відповідача надати таку інформацію, які вже були предметом розгляду у адміністративній справі №806/1847/17.

Водночас, відповідно до встановлених обставин справи, з метою ефективно захисту та відновлення порушеного права позивача, ОСОБА_1 слід було звернутися із позовними вимогами щодо визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині надання не достовірної, не точної та не повної інформації за результатами повторного розгляду запиту від 13 червня 2017 року, оформленого листом Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Житомирській області вих. №2419/12/01-2017 від 03.08.2017 року.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Здійснивши системний аналіз наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позивач під час звернення до суду обрав невірний спосіб захисту порушеного права, який не призведе до його захисту, оскільки заявлені позовні вимоги не відповідають змісту спірних правовідносин та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права та позов не може бути задоволений у формі, в якій просить позивач, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 71, 86, 158-163, 186, 254 КАС України,

постановив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 03 листопада 2017 р.