Справа № 486/1057/17
Суддя: Франчук О. Д.
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 486/1057/17 Провадження №2-а/486/65/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого- судді - Франчук О. Д.

при секретарі Деменко К.Л.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Бондара О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України та зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Южноукраїнського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позову зазначив, що з 1983 року відбував покарання за вироком суду в УВП-316/103 у вигляді позбавлення волі в колоніях поселення для осіб, скоївших злочин з необережності. Відбуваючи покарання, з 22.09.1983 року працював на посаді слюсаря-сантехніка 3 гр. у відкритому акціонерному товаристві «Юженергобуд». З 15.04.1986 року по 25.02.1987 року працював на посаді слюсаря-сантехніка 5 розряду дільниці - відділ головного механіка автотранспортного підприємства «Південбудтранс». Проте в трудовій книжці НОМЕР_1, відсутні відомості про зарахування до загального та безперервного трудового стажу період відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт. 31.10.2016 року він звернувся з заявою до Южноукраїнського ОПФУ з заявою про зарахування до стажу роботи період відбування покарання з 1983-1987 роки. На підтвердження стажу роботи надав довідки від 08.05.2013 року та від 03.09.2014 року. Проте 09.11.2016 року отримав відповідь про відмову у зарахуванні зазначених періодів до стажу роботи у зв'язку з несплатою страхових внесків, у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Просив зобов'язати Южноукраїнське об'єднане Управління пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати йому до загального трудового стажу, час відбування покарання в УВП-316/103 у вигляді позбавлення волі в колоніях-поселення для осіб, скоївших злочин з необережністю, за місцем роботи згідно довідки Державної пенітенціарної служби України Миколаївської області про заробіток від 08.05.2013 року №16/4-3032 та здійснити перерахунок призначеної йому пенсії.

Представник позивача ОСОБА_2 також просила в судовому засіданні про задоволення позову.

Представник відповідача Бондар О.О. в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та просив, в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у запереченні на позовні заяву.

29.09.2017 року відповідач надав заперечення на позовну заяву в якому зазначив, що позивачем пропущено шестимісячний строк позовної давності. 14.02.2017 року позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом та ухвалою суду від 18.05.2017 року позовна заява залишена без розгляду у зв'язку з її відкликанням. Згідно довідки про заробітну плату позивача від 09.10.2012 року № 16/4-7730, державному соціальному страхуванню він не підлягав, внески до Пенсійного фонду не сплачував. Згідно ч.4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до п.а) ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, до загального стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків. У зв'язку з тим, що позивач державному соціальному страхуванню не підлягав, страхові внески до Пенсійного фонду не сплачував, вважає дії Управління правомірними та здійсненими в межах наданих повноважень, а тому просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 21-23).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено наступне.

Вироком суду м. Каховки Херсонської області від 11.07.1983 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 215 КК УРСР та йому призначене покарання у вигляді 4 років позбавлення волі в колоніях-поселення для осіб, що скоїли злочини з необережності (а.с. 12-14).

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 від 29.04.1976 року, спірні періоди роботи, на які посилається позивач у своєму позові, до трудової книжки не внесені (а.с.5-9).

Відповідно до довідки №16/4-3032 від 08.05.2013 року про заробіток для обчислення пенсії виданої Управлінням державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, з січня 1984 року до січня 1987 року ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата, яка зазначена у грошових одиницях характерних для даного періоду. На всі виплати нараховані внески до ПФУ (а.с. 4).

Відповідач також долучив до матеріалів справи довідку про заробіток для обчислення пенсії №16/4-7730, отриману ним від управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області згідно запиту від 17.09.2012 року, в якій зазначено, що з січня 1984 року до січня 1987 року ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата, але державному соціальному страхуванню не підлягав, внески до Пенсійного фонду не проводились (а.с. 24, 25).

І дана довідка повністю узгоджується з актом зустрічної перевірки достовірності подання довідки про заробіток складеним 04.10.2012 року та актом зустрічної перевірки правильності видачі довідки про стаж роботи від 26.06.2013 року, в яких зазначено, що ОСОБА_1 протягом періоду з квітня 1986 року по лютий 1987 року державному соціальному страхуванню не підлягав, страхові внески до Пенсійного фонду не проводились (а.с. 26, 27).

З архівної довідки №04-02/441-640 від 03.09.2014 року вбачається, що згідно документів з особового складу архівного фонду - ВАТ «Юженергобуд», ОСОБА_1 значиться на посаді слюсаря-сантехніка 3 гр. з 22.09.1983 року (наказ №483к від 23.09.83). Підтвердити звільнення з роботи немає можливості через відсутність наказу (а.с. 3).

09.11.2016 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову у включенні періодів роботи з 1984-1986 та 1986-1987 роки до загального стажу для призначення пенсії, оскільки він не підлягав державному соціальному страхуванню, страхові внески до Пенсійного фонду не проводились (а.с. 10).

Відповідно до копії пенсійного посвідчення НОМЕР_2 від 28.10.2015 року, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності ІІ групи за загальним захворюванням (а.с. 11).

У відповідності до п.4) ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», період трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно частини 2 статті 3 Кримінально-виконавчого кодексу України, порядок і умови виконання і відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, в період відбування ОСОБА_1 покарання з 1983 по 1987 роки, діяв Виправно-трудовий кодекс України від 23.12.1970 року.

Статтею 33 ВТК України встановлювалось, що при умові сумлінної роботи і зразкової поведінки засудженим, які відбули покарання в колоніях-поселеннях усіх видів, суд за спільним клопотанням органу, який відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів може включити час їх роботи в колоніях-поселеннях до загального трудового стажу. (Стаття 33 із змінами, внесеними згідно з Указами ПВР N 1850-09 від 23.03.77, N 1010-11 від 30.09.85; Законом N 137/94-ВР від 27.07.94).

За змістом статті 414-1 Кримінально-процесуального кодексу України (чинної на час відбування позивачем покарання), питання про включення до загального трудового стажу часу роботи в колонії-поселенні і відбування виправних робіт без позбавлення волі у випадках, передбачених відповідно статтями 33 і 103 Виправно-трудового кодексу України, вирішується суддею районного (міського) суду за місцем проживання особи, яка відбула покарання.

Зазначене питання розглядається суддею щодо особи, яка відбула покарання в колонії-поселенні, за спільним клопотанням органу, що відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, а щодо особи, яка відбула виправні роботи без позбавлення волі, - за її клопотанням. До клопотання повинні бути додані копія вироку, довідка про відбуття покарання і характеристика відповідно адміністрації колонії-поселення або адміністрації та громадської організації підприємства, установи чи організації про роботу і поведінку особи в період відбування нею покарання.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм суд приходить до висновку, що час відбування покарання в колонії-поселення може бути включений в загальний трудовий (страховий) стаж лише при умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування такого покарання на підставі рішення суду за спільним клопотанням органу, що відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно зі статтею 8 ВТК України особи, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і виправних робіт без позбавлення волі несуть обов'язки і користуються правами, встановленими законодавством України з обмеженнями, що передбачені законодавством для засуджених, а також випливають з вироку суду і режиму, встановленого ВТК України для відбування покарання даного виду.

Статтею 50 ВТК України визначено умови праці осіб, позбавлених волі. Відповідно до ч. 6 зазначеної статті, час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.

У відповідності до ч. 1 ст. 82-2 ВТК України, особи, умовно засуджені до позбавлення волі з обов'язковим залученням до праці та умовно звільнені з місць позбавлення волі з обов'язковим залученням до праці, несуть обов'язки і користуються правами, встановленими законодавством для громадян України, з такими обмеженнями - вони зобов'язані працювати там, куди будуть направлені органами, які відають виконанням вироку, а в разі виробничої необхідності можуть переводитися без їх згоди на іншу роботу, в тому числі на роботу в іншу місцевість. Ці особи зобов'язані проживати, як правило, в спеціально призначених для них гуртожитках; перебування засудженого у вільний від роботи час поза гуртожитком допускається тільки з дозволу органу внутрішніх справ, який здійснює нагляд.

Як встановлено актом перевірки від 26.06.2013 року, ОСОБА_1, наказом №128-к від 14.04.1986 року був прийнятий з 15.04.1986 року слюсарем-сантехніком 5 розряду до Южноукраїнської філії АВО «Донбасатоменергобуд» відділ головного механіка, як засуджений поселенець установи ІН 316/103. на підставі заяви та направлення установи ІН 316/103. Звільнений наказом №73-к від 24.02.1987 року, на підставі направлення установи ІН 316/103 у зв'язку з достроковим визволенням.

Зазначене свідчить про те, що невключення періоду роботи засудженого під час відбування ним покарання, до загального трудового стажу і можливість такого зарахування за рішенням суду, є у даному випадку, обмеженнями встановленими для засуджених.

Виправно-трудовий кодекс Української РСР втратив чинність з 1 січня 2004 року у зв'язку з набранням законної сили Кримінально-виконавчим кодексом України, а стаття 414-1 Кримінально-процесуального кодексу України виключена з 28 січня 2005 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 20 січня 2005 року № 2377-IV.

Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовується позивачем, відносно ОСОБА_1 спеціальних рішень суду про зарахування до загального трудового стажу часу відбування покарання в колонії-поселення з 1983-1987 роки, не приймалось, відповідно Южноукраїнським об'єднаним Управлінням пенсійного фонду України в Миколаївській області правомірно не зараховано час роботи позивача в період 1984-1986 та 1986-1987 роки, до стажу роботи, який дає право на пенсію.

Посилання позивача на вимоги ст. 58 Конституції України, з приводу того, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, суд вважає помилковим.

Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Зворотна дія в часі застосовується лише щодо юридичної відповідальності, щодо якої застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

У даному випадку не вирішується питання про притягнення до юридичної відповідальності, а розглядається вимога позивача про зарахування йому трудового стажу, яке відбувається на умовах, визначених у відповідний період часу. А згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також суд вважає помилковим посилання позивача у своєму позові на ст. 42 Кримінально-виконавчого кодексу України та ст. 95 Виправно-трудового кодексу України, як підставу захисту порушеного права, оскільки зазначені норми Закону стосуються умов відбування засудженими покарання у виді виправних робіт. Позивач же, згідно копії вироку суду від 11.07.1983 року, відбував покарання у вигляді позбавлення волі у колонії-поселення для осіб, що скоїли злочин з необережності.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням трудового стажу за місцем роботи з 1983-1987 роки, де він працював під час відбування покарання в УВП-316/103 у вигляді позбавлення волі в колоніях-поселення для осіб, що скоїли злочин з необережністю, не ґрунтуються на вимогах законодавства, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Южноукраїнського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Южноукраїнського міського суду О. Д. Франчук