Справа № 806/1107/17
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Помагаєв А.В.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА
іменем України

"06" листопада 2017 р. Справа № 806/1107/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Шевчук С.М.
суддів: Іваненко Т.В.
Мацького Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: від відповідача пред. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 , Міністерства оборони України на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від "30" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа- ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про:
- визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 17.03.2017 року №24, щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
- зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 29.04.2016 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
- стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50000 грн.
Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30.08.2017року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 11 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 17.03.2017 року №24.
Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомогу у зв`язку з встановленням йому інвалідності 3 групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 29.04.2016 року.
Стягнуто з Міністерство оборони України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. (одна тисяча грн.)
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що судом обрано не вірний спосіб захисту порушеного права та просить прийняти нове рішення яким зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 29.04.2016 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 тис.грн.
Відповідач також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що судом порушено положення ст. 23,24 КАС України, щодо одноособового розгляду справи суддею. Суд при прийнятті рішення не вправі перебирати не притаманні йому повноваження, оскільки саме при вирішенні питання нарахування та виплати одноразової допомоги відповідач наділений дискреційними повноваженнями. Також відповідач зазначає про безпідставність прийнятого судом рішення в частині стягнення моральної шкоди. Водночас, відповідач заперечує обставини щодо наявності права у позивача на призначення та виплати одноразової допомоги. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позову.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних Силах з 26.10.1983 р. по 10.09.1984 року, під час якої виконував обов`язки військової служби на території Республіки Афганістан, де отримав поранення.
07.04.2016 року Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з виконанням обов`язків при перебуванні в країні, де велись бойові дії, встановлено зв`язок поранень позивача з виконанням обов`язків військової служби.
29.04.2016 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено третю групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
24.11.2016 року позивач звернувся із заявою до Міністерства оборони України через Новоград-Волинський об`єднаний міський військовий комісаріат, Житомирський ОВК, для виплати одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Житомирський обласний військовий комісаріат направив до Міністерства оборони України документи щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи.
Рішенням комісії відповідача від 08.07.2016 року №52 документи позивача повернуто на дооформлення Житомирському ОВК.
Листом від 08.07.2016 р. документи повернути позивачу, як такі, що не відповідають вимогам Порядку № 975, а саме відсутні документи про причину та обставини поранення.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 року рішення відповідача від 08.07.2016 року №52 визнано протиправним та скасовано, Міністерство оборони України зобов`язано розглянути заяву та документи з прийняттям відповідного рішення. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2017 року постанову від 20.12.2016 року залишено без змін.
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2017 р. постанову від 20.12.2016 р. залишено без змін. (а.с. 20-23)
На підставі рішення адміністративного суду від 20.12.2016 року позивач повторно звернувся до Міністерства оборони України з заявою про призначення грошової допомоги, але уповноваженою комісією відповідача 17.03.2017 року винесено рішення №24 про відмову у призначенні такої допомоги, з посиланням на відсутність документів про причину та обставини поранення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011- ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 16 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
Відповідно до пункту 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Статтею 16-4 Закону, визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою за відомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Згідно з частиною 8 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Отже, з аналізу правових норм вбачається, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виникло з моменту встановлення інвалідності - 29.04.2016 року.
При цьому, відповідно до п.11 Порядку № 975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Відмовляючи у вказаних виплатах, відповідач наголошує на тому, що позивачем всупереч наведеній нормі не додано документу про обставини поранення, які свідчили про причини та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Колегія суддів зазначає, що форма документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), законодавчо не визначена, а тому такими документами можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово - лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402 (далі - Положення № 402), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Також, відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 N 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем надано витяг із протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по становленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишнього військовослужбовця, протокол №1542 від 07.04.2016року, що здійснювалось для визначення причинного зв`язку отриманих травм, контузій під час військової служби у країнах, де велись бойові дії. Як вбачається з даного витягу, у позивача було виявлено, зокрема, стійки віддалені наслідки перенесеної ЗЧМТ (1984року контузія головного мозку) - поранення, травма, контузія, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с. 11). Такий висновок відповідає висновку викладеному в акті судово-медичного дослідження №920 Ж від 07.04.2016 року Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а.с. 12-13).
На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 1542 від 0704.2016 року (а.с.11)року., яким встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія та поранення), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та висновок експерта №920 Ж від 07.04.2016 року засвідчили в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранень (контузії) .
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАСУ від 22.01.2015 року по справі 2-а-1626/12/1370, де зазначено, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами.
Враховуючи те, що з 29.04.2016 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності, суд правильно зазначив, що норми Порядку № 975 поширюються на спірні правовідносини, оскільки вони набрали чинності з 24.01.2014 року, тобто до дати встановлення позивачу іншої групи інвалідності.
Аналогічна позиція була викладена у рішенні ВАСУ від 30.05.2016 року №К/800/11300/16.
Враховуючи обумовлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення та виплату йому Міністерством оборони України, відповідно до Порядку № 975, одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи з 29.04.2016 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу зазначений у пункті 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Такими документами відповідно пункту 11 Порядку є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Матеріалами справи підтверджується, що позивач в установленому порядку звернувся із заявою до військового комісаріату, до якої додав документи, зазначені у переліку 11 Порядку.
Відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Отже, виходячи з наведеного, Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 10 і 11 цього Порядку; повернення ж документів на доопрацювання за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу даним Порядком не передбачено, а тому повернення 17.03.2017року Міністерством оборони України документів позивача на доопрацювання суперечить зазначеним вище вимогам закону.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги щодо обрання судом невірного способу захисту прав позивача. Що порушені права позивача підлягають судовому захисту саме шляхом зобов`язання Міністерства оборони України виплати позивачу, як інваліду 3 групи, одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку № 975 у розмірі 150- кратного прожиткового мінімуму, то колегія суддів не може погодитися з такими доводами та вимогами позивача виходячи з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, підставою для виплати такої допомоги особам, які звернулися за нею є рішення розпорядника бюджетних коштів яке надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею.
Відтак, підставою для виплати позивачу названої допомоги є - рішення розпорядника бюджетних коштів, за відсутності якого такі виплати не можуть бути здійснені.
За таких обставин, суд першої інстанції обрав вірний спосіб захисту порушеного права, який відповідає обумовленим приписам законодавства.
Стосовно ж доводів відповідача про не припустимість прийняття судом рішення стосовно покладання на відповідача обов`язку щодо прийняття рішення про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомогу у зв`язку з наявністю у відповідача дискреційних повноважень, то колегією суддів враховано, що Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.12.2016року по справі №806/2335/16, яка набрала законної сили відповідно до Ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2017року, встановлено, що позивач має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, оскільки матеріалами названої справи було підтверджено, що поранення, контузія та захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
Водночас, незважаючи на наявність названого судового рішення по справі №806/2335/16 відповідач повторно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушене право позивача у випадку повторної безпідставної відмови підлягає захисту саме шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової.
За таких обставин, прийняте судом рішення про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомогу у зв`язку з встановленням йому інвалідності 3 групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 29.04.2016 року відповідає приписам перелічених нормативних актів.
Відносно доводів відповідача, що цю справу належить розглядати окружному адміністративному суду з огляду на положення ч. 1 ст. 24 КАС України, то колегія суддів звертає увагу, що обумовлена норма встановлює випадки, коли адміністративні справи розглядаються та вирішуються в окружному адміністративному суді колегіально. При цьому, це правило стосується виключно тих справ, які підсудні окружним судам відповідно до ст. 18 КАС України.
Із системного аналізу положень п.1 ч.2 ст. 18 КАС України та п. 4 ч. 1 ст.18 КАС України слідує, що справи, визначені у пункті 4 ч.1 ст. 18 КАС підсудні місцевим загальним судам, як адміністративним судам незалежно від статусу відповідача. Залучення міністерства до участі у таких справах не змінює їх предметної підсудності.
Стосовно ж доводів апеляційних скарг щодо виплати моральної шкоди, то колегія зазначає, що за приписами частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Зокрема, суд при вирішенні зазначеного питання повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Проте, як вбачається з позовної заяви, матеріалів справи позивач не надав достатніх доказів і таких не встановив суд про заподіяння позивачу моральної шкоди у такому значному розмірі.
Згідно зі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Таким чином, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до норм адміністративного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п. 5 Постанови ВСУ №4, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Однак, позивач не надав належних доказів заподіяння йому значних моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, будь-якого підтвердження за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні їй саме відповідачем, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну їй шкоду та з чого він при цьому виходив, а також відсутнє підтвердження існування інших обставин, що мають значення для вирішення спору.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для стягнення з відповідача з моральної шкоди.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги позивача та часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, шляхом скасування судового рішення в частині стягнення з відповідачана користь позивача моральної шкоди, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні названої вимоги.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково, постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від "30" серпня 2017 р. скасувати в частині стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. (одна тисяча грн.) та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у стягненні моральної шкоди.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Т.В. Іваненко

Є.М. Мацький

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_2

АДРЕСА_1 - відповідачу/відповідачам: Міністерство оборони України проспект Повітрофлотський 6,м.Київ 168,03168
4-третій особі: Житомирський обласний військовий комісаріат - вул.С.Параджанова,4,м.Житомир,10001,