Справа № 817/1259/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2017 р.Р і в н е 817/1259/17
12год. 56хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 2000грн. Позовні вимоги обґрунтовує, тим що наказом відповідача №170 о/с від 26.07.2017 його було звільнено зі служби в поліції у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби згідно з наказом №736 від 11.07.2017. Вказані накази позивач вважає протиправними, оскільки висновок службового розслідування, який став підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суперечить дійсності та не вказує на порушення останнім службової дисципліни. Так, позивач зазначає, що звернувся до свого безпосереднього керівника з рапортом про надання чергової відпустки, який був ним погоджений, а тому мав повне право вважати, що з наступного дня перебуває у відпустці. Натомість, згідно з висновком службового розслідування дні відсутності позивача на робочому місці з 28.05.2017 по 29.06.2017 вважаються останньому за прогул, що і стало підставою для притягнення позивача до відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення. Крім того, позивач вказує, що при накладенні на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, відповідачем всупереч вимогам статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України не враховано тяжкість проступку, наявність заподіяної шкоди, попередня поведінка позивача, його ставлення до виконання службових обовязків, наявність або відсутність заохочень. Також, зазначає, що незаконне звільнення завдало йому моральних страждань, призвело до втрати нормальних життєвих звязків, внутрішніх переживань за благополуччя сімї та вимагає від позивача здійснення додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, щодо пошуку роботи та заробітку. З наведених підстав просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду подав письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнає та вказує, що в ході службового розслідування було встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, що виявилося у невиході останнім на службу протягом 33 днів з 28.05.2017 по 29.06.2017. Внаслідок зазначеного наказом відповідача від 11.07.2016 №736 до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, який було реалізовано шляхом видання відповідачем наказу про звільнення від 26.07.2017 року №170 о/с. Посилання позивача на рапорт про надання чергової відпустки, який був погоджений безпосереднім керівником, відповідач вважає безпідставним, оскільки згідно з письмовим поясненням, наданим позивачем під час проведення службового розслідування, останній мав намір отримати чергову щорічну відпустку за 2017 рік, однак така відпустка вже була надана позивачу і підстав вважати, що йому повторно буде надано чергову відпустку за один і той самий період, у позивача не було. З наведених підстав просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні письмовим запереченням.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 07.11.2017 проходив службу в лавах Національної поліції України, в тому числі з 13.01.2017 на посаді помічника чергового сектору реагування патрульної поліції №1 Зарічненського відділення поліції Варашського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

07.06.2017 до відповідача надійшов рапорт т.в.о. начальника Зарічненського відділення поліції Варашського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 про те, що помічник чергового вказаного підрозділу сержант поліції ОСОБА_3, 28.05.2017 не прибув на службу у добовий наряд, у якому повинен був нести службу, згідно затвердженого графіку особового складу, який заступає в СОГ (а.с.40).

Наказом відповідача від 12.06.2017 №933 за вказаним фактом призначено службове розслідування (а.с.36).

На підставі вказаного наказу, заступником начальника ВІОС УКЗ ГУНП майором поліції ОСОБА_5, спільно зі старшим інспектором сектору кадрового забезпечення Варашського ВП ГУНП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6, було проведено службове розслідування, в ході якого встановлено, що 27.05.2017 ОСОБА_3 здійснив виїзд з території України в Російську Федерацію. Опитаний з даного приводу сержант поліції ОСОБА_3 повідомив, що 28.05.2017 виїхав за кордон, а саме: до Російські Федерації «на заробітки», щоб мати необхідні кошти, для проведення лікування хворого батька. Свою поїздку за кордон він узгодив з начальником підрозділу підполковником поліції ОСОБА_4 та 26.05.2017 написав рапорт на отримання чергової відпустки за 2017 рік, який залишив для майора поліції ОСОБА_7 27.05.2017 ОСОБА_3, думаючи, що перебуває у черговій відпусті здійснив виїзд до Російської Федерації, звідки повернувся в смт. Зарічне через місяць 27.06.2017 та наступного дня ОСОБА_4 його повідомив, що він у відпустці не перебував, а дні його відсутності на роботі рахуються прогулами. Також, опитаний з даного приводу т.в.о. начальника Зарічненського ВП підполковник поліції ОСОБА_4 повідомив, що 25.05.2017 до нього з рапортом про надання чергової відпустки за 2017 рік звернувся сержант поліції ОСОБА_3, якому він погодив цей рапорт та повідомив, щоб він завіз цей рапорт до УКЗ ГУНП. Після цього, 29.05.2017 повинна була розпочатись його відпустка. Однак, 28.05.2017 оперативний черговий повідомив йому, що не заступив на чергування сержант полії ОСОБА_3 Після цього, з даного приводу він зателефонував на мобільний телефон до останнього, на що той повідомив, що виїхав за межі України до Російської Федерації. Також, ОСОБА_4 повідомив, що виїзд за межі держави ОСОБА_3 з ним не погоджував та у рапорті цього не вказував. Крім того, опитаний з даного приводу інспектор з контролю за обігом зброї Зарічненського ВП майор поліції ОСОБА_7 повідомив, що йому від ОСОБА_3 стало відомо про те, що той має намір йти у відпустку та здійснити виїзд за кордон, проте коли саме збирається це зробити, не повідомляв. ОСОБА_7 вказує у поясненні, що поінформував ОСОБА_3 про те, що той повинен відвезти свій рапорт в УКЗ ГУНП особисто, оскільки ніхто з працівників підрозділу ближчим часом не планує поїздку до м. Рівне. 29.05.2017, коли він зайшов до свого кабінету, то побачив на підлозі рапорт ОСОБА_3 на відпустку, який той просунув під дверима.

За результатами розслідування складений Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни помічником чергового СРПП №1 Зарічненського ВП Варашського ВП ГУНП сержантом поліції ОСОБА_3 (далі Висновок службового розслідування) (а.с.37,38), відповідно до якого рекомендовано за грубе порушення службової дисципліни, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виявилося у невиході на службу протягом 33 (тридцяти трьох) днів, помічника чергового СРГТП №1 Зарічненського ВП Варашського ВП ГУНП сержанта поліції ОСОБА_3 звільнити зі служби в Національній поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом відповідача від 11.07.2017 №736 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за грубе порушення службової дисципліни, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виявилося у невиході на службу протягом 33 (тридцяти трьох) днів, помічника чергового СРПП №1 Зарічненського ВП Варашського ВП ГУНП сержанта поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в Національній поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.39)

Наказом відповідача від 26.07.2017 №170 о/с "По особовому складу" доведено до виконання зазначений вище наказ та відповідно до ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію звільнено зі служби в поліції: за пунктом 6 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) сержанта поліції ОСОБА_3, помічника чергового сектору реагування патрульної поліції №1 Зарічненського відділення поліції Варашського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області (а.с.89).

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №580 (тут і далі по тексту постанови в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону №580 встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_7 України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_7 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п.п. 1-2 ч.1 ст.18 Закону №580, поліцейський зобовязаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону(ч.1 ст.19 Закону №580).

Згідно з ч.1 ст.59 Закону №580, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580 передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України Про Національну поліцію», до набрання чинності Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Вказаним Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України(ст.1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У ст.5 Дисциплінарного статуту зазначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначені обов'язки осіб рядового і начальницького складу.

Так, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно із ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як зазначалося вище по тексту постанови, наказом від 11.07.2017 №736 позивача було притягнено до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у невиході на службу протягом 33 днів з 28.05.2017 по 29.06.2017.

Свою відсутність на робочому місці протягом вказаного періоду позивач обґрунтовує тим, що звернувся до свого безпосереднього керівника з рапортом про надання чергової відпустки, який був ним погоджений, а тому мав повне право вважати, що з наступного дня перебуває у відпустці.

Вказані доводи позивача суд вважає неприйнятними з огляду на таке.

Рапорт, на який посилається позивач, датований 26.05.2017 та з його змісту вбачається, що останній просив надати йому додаткову відпустку за 2017 рік як працівнику, який працює на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 29.05.2017 (а.с.104).

Згідно з ч.ч. 2, 7 статті 93 Закону №580, тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», працівникам, які працюють (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення, надається щорічна відпустка тривалістю пропорційно відпрацьованому на цих територіях часу, зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - 37 календарних днів. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 49 календарних днів.

З вказаного слідує, що до кінця 2017 року позивачу могло бути надано чергову щорічну відпустку тривалістю 37 календарних днів.

Разом з тим, в судовому засіданні судом зясовано, що 14.03.2017 позивач вже звертався до відповідача з рапортом про надання йому чергової відпустки за 2017 рік та додаткової відпустки як працівнику, який працює на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.83).

Для реалізації вказаного рапорту відповідачем було видано наказ від 20.03.2017 №55 о/с про надання ОСОБА_3 чергової відпустки за 2017 рік на 31 добу (з врахуванням 1 святкового дня), із 27.03.2017 по 26.04.2017 та відпустки із збереженням заробітної плати згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як працівнику, який працює на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення на 7 діб, із 20.03.2017 по 26.03.2017 (а.с.33,34).

Відтак, на момент написання рапорта від 26.05.2017 чергова відпустка за 2017 рік вже була використана позивачем та відповідно не могла бути надана повторно, позаяк, підстав вважати, що його рапорт буде задоволений у позивача не було.

Враховуючи невеликий проміжок часу між виходом з відпустки, наданої згідно з наказом від 20.03.2017 №55 о/с, та написанням вказаного рапорта, суд приходить до висновку, що позивач усвідомлював, що відпустку йому надано не буде, а посиланням на вказану обставину намагався ввести суд та відповідача в оману щодо поважності причин своєї відсутності на робочому місці у період з 28.05.2017 по 29.06.2017.

Окрім того, суд зауважує, що листом відповідача від 13.04.2016 №80/01/13-2016 працівників поліції, державних службовців та вільнонайманих працівників підпорядкованих підрозділів ГУНП в Рівненській області було повідомлено, що виїзд за межі України у службові відрядження та з інших приватних причин під час чергових, додаткових відпусток здійснюється лише з дозволу начальника ГУ ГУНП в Рівненській області або з дозволу особи, яка виконує обовязки начальника ГУ ГУНП в Рівненській області, із поданням окремого обґрунтованого рапорту. Із зазначеним листом позивач був ознайомлений особисто під підпис, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією листа (а.с.103).

У рапорті від 26.05.2017 позивач зазначив, що відпустку буде проводити за адресою: с. Сварицевичі, Дубровицького району, Рівненської області.

Разом з тим, 27.05.2017 о 23:17 год. позивач здійснив виїзд з території України до Російської Федерації, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом Державної прикордонної служби України від 29.05.2017 №281500.

Вказана обставина також свідчить про не дотримання позивачем службової дисципліни та, зокрема, підтверджує факт невиходу останнього на службу з 28.05.2017.

Жодних інших причин невиходу на службу у період з 28.05.2017 по 29.06.2017 позивач суду не зазначив та судом за наслідками розгляду адміністративної справи встановлено не було.

Факт невиходу ОСОБА_3 на роботу у період з 28.05.2017 по 29.06.2017 підтверджується актами перевірки службової дисципліни особовим складом Зарічненського ВП Варашського ВП ГУНП в Рівненській області, наявними в матеріалах справи (а.с.46-78).

Таким чином, дослідженні в судовому засіданні докази з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, дають суду підстави для висновку, що позивачем дійсно було вчинено дисциплінарний проступок, що виявилося у невиході останнім на службу без поважних причин протягом 33 днів, та який необхідно кваліфікувати як порушення службової дисципліни.

При цьому, в даному випадку суд вважає обґрунтованим застосування відповідачем дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з огляду на те, що позивач достеменно не упевнившись у факті задоволення його рапорту про надання відпустки начальником ГУНП в Рівненській області покинув територію України, крім того не заступив в добовий наряд відповідно до графіку чергувань у підрозділі та в подальшому незявлявся на службі протягом тривалого часу.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваних наказів, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування вказаних наказів до задоволення не належать.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині поновлення позивача на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від вимоги про визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову і в цій частині.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на посаді відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.