Справа № 826/1783/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 жовтня 2017 року 13:00 справа №826/1783/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Київський річковий порт"
доГоловного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київський річковий порт" (далі по тексту - позивач, ПАТ "Київський річковий порт") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у місті Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29 серпня 2016 року № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2017 року відкрито провадження у справі №826/1783/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 04 липня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача проти задоволення позову заперечили; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у місті Києві від 29 серпня 2016 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ПАТ "Київський річковий порт" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 453 590,00 грн., в тому числі за основним платежем - 969 060,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 484 530,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у місті Києві від 29 серпня 2016 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпунктів 168.4.1, 168.4.2, 168.4.3, 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України ПАТ "Київський річковий порт" визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 194 653,49 грн., в тому числі за основним платежем - 711 317,44 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 483 336,05 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 12 серпня 2016 року №247/26-15-14-01-04/3150071 "Про результати документальної планової виїзної перевірки Публічного акціонерного товариства "Київський річковий порт" (код 0315007) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014" (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 969 060,00 грн., у тому числі за серпень - 254 560,00 грн., за жовтень 2014 року - 714 500,00 грн.

Встановлені в акті перевірки порушення мотивовані наступним: 1) неправомірне включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Буд-Гарант-Груп" у зв'язку із придбанням послуг, не пов'язаних з господарською діяльністю та негативною інформацією баз даних Державної фіскальної служби України по ТОВ "Буд-Гарант-Груп" (відсутність за місцезнаходженням, не звітує про наявність основних засобів, недостатня кількість трудових ресурсів для виконання робіт, маніпулювання даними податкової звітності), з урахуванням чого відповідач дійшов висновку про відсутність реально вчиненої господарської операції; 2) неправомірне включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Річкові технології" у зв'язку із формуванням податкового кредиту у серпні 2014 року на суму 254 559,74 грн. на підставі податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме від 27 січня 2014 року №162, від 27 січня 2014 року №163, від 29 січня 2014 року №142 та від 29 січня 2014 року №193.

Про доповнення акта перевірки новим порушенням норм статті 168 Податкового кодексу України щодо податку на доходи фізичних осіб позивача повідомлено у листі ГУ ДФС у місті Києві від 26 серпня 2016 року №19200/10/26-15-14-01-04 за підписом заступника начальника Лагутіної З.В.

У вказаному листі ПАТ "Київський річковий порт" повідомлено, що у зв'язку із технічною помилкою, допущеною при викладенні висновків акта перевірки, висновок акта перевірки належить читати в новій редакції, згідно з якою висновки акта перевірки доповнено пунктом 2 щодо порушення підпунктів 168.1.1, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено не сплату утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 711 317,44 грн.

Позивач вважає, що вказані вище податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, виходячи з наступного: господарські операції із ТОВ "Буд-Гарант-Груп" підтверджені є реальними, первинними документами та податковими накладними; в акті перевірки використано інформацію щодо ТОВ "Буд-Гарант-Груп", яка мала місце вже після виконання спірних господарських операцій; постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2014 року у справі №826/2612/14 за позовом ТОВ "Річкові технології" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання дій протиправними та скасування рішення, скасовано рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Річкові технології" від 30 січня 2014 року №49/18, а тому вказаний постачальник об'єктивно не міг зареєструвати податкові накладні; з інформації, зазначеної в акті перевірки, неможливо визначити на підставі яких документів відповідач визначив несплачену суму податку на доходи фізичних осіб; акт перевірки не містить положень про те, яким чином позивач порушив норми Податкового кодексу України в частині податку на доходи фізичних осіб.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Щодо епізоду порушення про неправомірне включення до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Буд-Гарант-Груп" суд зазначає, що згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ПАТ "Київський річковий порт" з його контрагентом - ТОВ "Буд-Гарант-Груп"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що між ПАТ "Київський річковий порт" (замовник) та ТОВ "Буд-Гарант-Груп" (підрядник) укладено договір підряду від 02 червня 2014 року №0206/3, за умовами якого підрядник приймає на себе зобов'язання виконати ремонті роботи в приміщенні нежитлового будинку за завданням замовника, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 2. літ. "А", а замовник в свою чергу зобов'язується прийняти роботи та оплатити їх вартість в порядку і обсязі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору роботи в приміщенні виконуються підрядником на підставі і в обсязі наданого та затвердженого замовником технічного завдання.

Згідно з технічним завданням метою проекту є проведення внутрішніх загально будівельних та оздоблювальних робіт у вказаному приміщенні для розміщення у ньому офісу.

Як підтверджує кошторис та акт виконаних робіт від 31 жовтня 2014 року, ТОВ "Буд-Гарант-Груп" здійснено будівельно-монтажні роботи на загальну суму 4 287 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 714 500,00 грн.

ТОВ "Буд-Гарант-Груп" виписало позивачу податкові накладні від 31 жовтня 2014 року за №№143-147 на загальну суму 4 287 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 714 500,00 грн.

Як свідчить наявна у справі копія платіжного доручення від 14 листопада 2014 року №41114009, позивач перерахував на рахунок підрядника грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн., на решту суму будівельних робіт обліковувався борг, який у подальшому скориговано взаємозаліком, що підтверджується карткою рахунку 631 та коригуванням боргу.

Підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає податковий кредит як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом встановлено, що позивач у податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року відобразив, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Буд-Гарант-Груп".

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ "Буд-Гарант-Груп", був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, порушень щодо оформлення податкових накладних по спірним господарським операціям та з приводу реєстрації таких податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Вирішуючи питання про реальність операцій з придбання робіт і питання використання їх у власній господарській діяльності позивача, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд встановив, що придбані у ТОВ "Буд-Гарант-Груп" будівельні роботи виконувались на в приміщенні нежитлового будинку, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 2, літ. "А", яке знаходиться на балансі ПАТ "Київський річковий порт", що підтверджується довідкою підприємства від 07 серпня 2017 року №01-29-417/1. Доказів на спростування зазначеного відповідачем до суду не надано.

На підтвердження реальності спірних господарських операцій та факту використання придбаних робіт у межах господарської діяльності позивач надав до суду копії наступних документів: договір підряду, кошторис, технічне завдання, акт виконаних робіт, податкові накладні, платіжне доручення, оборотно-сальдову відомість, картку рахунку 631, довідку від 07 серпня 2017 року №01-29-417/1.

Співставлення первинних, податкових та платіжних документів по спірним господарським операція із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, що позивач придбавав у ТОВ "Буд-Гарант-Груп" роботи з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а саме для утримання будівлі у належному стані; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

При цьому ТОВ "Буд-Гарант-Груп" на час здійснення спірних господарських операцій мало ліцензію серії АЕ №290509, видану 16 травня 2014 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України на здійснення господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури, строком дії до 16 травня 2017 року.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ "Буд-Гарант-Груп" було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на негативну інформацією баз даних Державної фіскальної служби України щодо ТОВ "Буд-Гарант-Груп" про відсутність за місцезнаходженням, не подання звітності, недостатню кількість трудових ресурсів для виконання робіт, маніпулювання даними податкової звітності, тому зазначене є лише припущенням контролюючого органу та не підтверджується будь-якими доказами. Крім того, наявність будь-якої негативної, на думку відповідача, інформації про контрагента-постачальника не створює для добросовісного покупця негативних податкових наслідків.

Відповідно до приписів статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Буд-Гарант-Груп", тому, висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість за даним епізодом порушення є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання - протиправним.

В частині порушення щодо неправомірного включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Річкові технології" у зв'язку із формуванням податкового кредиту на підставі податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд керується наступними мотивами.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Абзац дев'ятий пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Відповідно до пункту 11. підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить:

понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року;

понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року;

понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року;

понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

Як свідчать обставини справи, у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року у складі податкового кредиту позивач відобразив відповідні суми податку на підставі податковий накладних, виписаних ТОВ "Річкові технології", а саме від 27 січня 2014 року №162, від 27 січня 2014 року №163, від 29 січня 2014 року №142 та від 29 січня 2014 року №193.

Суд встановив, що податкова накладна від 27 січня 2014 року №162 виписана на загальну суму 100 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 16 666,67 грн.; податкова накладна від 27 січня 2014 року №163 писана на загальну суму 725 100,80 грн., у тому числі податок на додану вартість 120 850,13 грн.; податкова накладна від 29 січня 2014 року №142 виписана на загальну суму 482 595,58 грн., у тому числі податок на додану вартість 80 432,60 грн.; податкова накладна від 29 січня 2014 року №193 виписана на загальну суму 219 662,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 36 610,34 грн.

Таким чином, ТОВ "Річкові технології" мало право на реєстрацію вказаних податкових накладних не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання, тобто в строк до 11 лютого 2014 року та до 13 лютого 2014 року, відповідно.

В акті перевірки встановлено та визнається сторонами, що вказані податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, суд встановив, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2014 року у справі №826/2612/14 за позовом ТОВ "Річкові технології" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування рішення, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2014 року, визнано протиправним та скасовано рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Річкові технології" від 30 січня 2014 року №49/18.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2014 року у справі №826/2612/14 залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2014 року №К/800/40978/14, таким чином набрала законної сили.

У постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2014 року у справі №826/2612/14 встановлено, що ТОВ "Річкові технології" зареєстровано Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією 29 травня 2013 року, взяте на облік Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві та зареєстроване платником податку на додану вартість 09 липня 2013 року, свідоцтво №200132110. В подальшому, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято рішення від 30 січня 2014 року №49/18 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Річкові технології" на підставі підпункту "ж" пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту "ж" пункту 184.1 статті 184 розділу V Податкового кодексу України анулювання реєстрації особи як платника податку на додану вартість відбувається у разі, якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців наявний запис про: відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання); відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

У постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2014 року у справі №826/2612/14 суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних доказів щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про відсутність позивача за його місцезнаходженням або запису про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу суду не надано, а отже висновки про відсутність позивача за місцезнаходженням є необґрунтованими, що свідчить про протиправність рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Річкові технології" від 30 січня 2014 року №49/18 та є підставою для його скасування.

Положеннями частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанови суду в адміністративних справах, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до абзацу третього пункту 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 "Про судове рішення" скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Наведене свідчить, що анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Річкові технології" відбулося протиправно, відповідно, таке рішення контролюючого орану не створює будь-яких правових наслідків, а тому вказане підприємство не мало можливості зареєструвати спірні податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних внаслідок протиправною поведінки Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

При цьому відповідні суми податку на додану вартість за податковими накладними ТОВ "Річкові технології" позивач включив до складу податкового кредиту лише у серпні тат вересні 2014 року після набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2014 року у справі №826/2612/14.

З урахуванням викладеного суд вважає, що висновки акта перевірки про неправомірне включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Річкові технології" є помилковими, а визначення суми податкового зобов'язання за даним епізодом порушення - протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у місті Києві від 29 серпня 2016 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

В частині висновків акта перевірки про порушення позивачем підпунктів 168.1.1, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено не сплату утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 711 317,44 грн., суд звертає увагу на наступне.

Як вказано на сторінці 33 акта перевірки, перевіркою встановлено, що станом на 31 грудня 2015 року при зіставленні сум нарахованого податку та сум сплаченого податку (відповідно до інтегрованої картки платника податку) підприємством не сплачено (не перераховано) до відповідного бюджету суми утриманого податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 454 448,17 грн. (без врахування нарахованого (утриманого) податку на доходи фізичних осіб за грудень 2015 року, термін сплати якого на кінець періоду, що перевірявся, не настав).

Про доповнення акта перевірки новим порушенням норм статті 168 Податкового кодексу України щодо податку на доходи фізичних осіб позивача повідомлено у листі ГУ ДФС у місті Києві від 26 серпня 2016 року №19200/10/26-15-14-01-04 за підписом заступника начальника Лагутіної З.В.

У вказаному листі ПАТ "Київський річковий порт" повідомлено, що у зв'язку із технічною помилкою, допущеною при викладенні висновків акта перевірки, висновок акта перевірки належить читати в новій редакції, згідно з якою висновки акта перевірки доповнено пунктом 2 щодо порушення підпунктів 168.1.1, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено не сплату утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 711 317,44 грн.

Пункт 86.1 статті 86 Податкового кодексу України встановлює, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі по тексту - Порядок), факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку акт (довідка) документальної перевірки складається з чотирьох частин: вступної, загальних положень, описової частини та висновку. До акта (довідки) документальної перевірки додаються інформативні додатки.

Пункт 4 розділу ІІІ Порядку встановлює, що описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином:

1) результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків, зборів відповідно до затвердженого плану перевірки. У цій частині акта (довідки) документальної перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або невстановлення порушень. При цьому до акта (довідки) документальної перевірки у разі необхідності додаються відповідні аналітичні таблиці. Крім того, наводяться дані про наявність та результати перевірки пільг, наданих відповідно до законів (код пільги, на яку суму і на який податок, збір отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються);

2) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Порядку висновок акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином:

1) зазначається опис виявлених перевіркою порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень;

2) інформація щодо виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, відображається у національній валюті України у розрізі податків та зборів, єдиного внеску з розбивкою за роками та податковими (звітними) періодами у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів). Виявлені порушення подання звітів про контрольовані операції та/або повноти відображення в них таких операцій відображаються в розрізі звітів та/або звітних періодів;

3) інформація щодо виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи відображається у розрізі видів митних платежів у національній валюті України;

4) в акті документальної перевірки не допускається визначення виду і розміру штрафних (фінансових) санкцій за встановлені порушення;

5) відображається кількість складених примірників акта (довідки) документальної перевірки та відмітка про вручення (надсилання) одного примірника платнику податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі).

Наведені правові норми вказують, що виявлені перевіркою порушення та інформація щодо них вказуються виключно у висновку акта перевірки; складення в односторонньому порядку будь-яких додаткових документів та особою, яка не приймала участь у перевірці, не передбачено.

Таким чином, фактично у висновку акта перевірки або іншій його частині ГУ ДФС не зазначило про порушення позивачем норм підпунктів 168.1.1, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України в частині не сплати утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 711 317,44 грн., що вказує на відсутність зазначених порушень зі сторони ПАТ "Київський річковий порт".

Крім того, суд зазначає, що в частині начебто виявленого порушення підпунктів 168.1.1, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України відповідач не виклав чітко зміст порушення, не зазначив господарські операції, в результаті яких здійснено порушення, не зазначив первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку; з інформації, зазначеної в акті перевірки, неможливо визначити на підставі яких документів відповідач визначив несплачену суму податку на доходи фізичних осіб та у відношенні до яких фізичних осіб.

Суд також звертає увагу, що грудень 2015 року не включається до періоду, охопленого перевіркою.

Враховуючи викладене та неможливість встановлення нових порушень у листі контролюючого органу, а також відсутність в акті перевірки посилання порушення підпунктів 168.1.1, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку про безпідставність визначення ПАТ "Київський річковий порт" суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 194 653,49 грн.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у місті Києві від 29 серпня 2016 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ГУ ДФС у місті Києві не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ "Київський річковий порт" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Київський річковий порт" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 29 серпня 2016 року № та №.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Київський річковий порт" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 39 723,65 грн. (тридцять дев'ять тисяч сімсот двадцять три гривні шістдесят п'ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко