Справа № 808/578/17
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2017 рокусправа № 808/578/17

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Дурасової Ю.В.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 808/578/17 за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Запорізької області, Державної судової адміністрації України, про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати при виході у відставку вихідної допомоги, зобов'язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв'язку з відставкою, зобов'язання виділити кошти,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до апеляційного суду Запорізької області (далі по тексту - відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі по тексту - відповідач-2), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо невиплати їй при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; зобов'язати відповідача-1 нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою без сплати податку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 271150,00 грн.; зобов'язати відповідача-2 виділити апеляційному суду Запорізької області кошти, належні до виплати їй одноразової вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зобов'язано апеляційний суд Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою без сплати податку у розмірі 10 (десяти) місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 271150 (двісті сімдесят одну тисячу сто п'ятдесят) гривень; зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити апеляційному суду Запорізької області кошти, належні до виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги у зв'язку з виходом у відставку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що на час прийняття постанови про відставку ОСОБА_1 норма, що регламентувала виплату судді, який вийшов к відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила чинність згідно з Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав законної сили 01.04.2014 року. Апелянт вказував, що станом на 08.09.2016 року коли позивача було звільнено з посади судді, застосовуються норми, які діяли на час прийняття рішення про звільнення судді. Апелянт вказував, що питання відрахування позивача зі штату суду врегульоване розпорядженням голови апеляційного суду Запорізької області. Наказ голови суду не містить зобов'язання здійснити ОСОБА_1 виплату допомоги у зв'язку з поданням заяви про відставку. Апелянт вказував, що рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2013 від 19.11.2013 року визначено, що вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, вихідна допомога не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру, парламент уповноважений встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Апелянт вказував, що датою виходу судді у відставку є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання заяви про відставку, у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 мінімальних заробітних прав за останньою посадою, оскільки на час виходу позивача у відставку не було законодавчої норми про виплату вихідної допомоги.

Справа розглянута згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, за відсутності осіб, які беруть участь у її розгляді.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді. До 01.04.2014 року статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року передбачалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. 30.09.2016року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, ч. 1 ст. 143 якого передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Суд першої інстанції вказував, що судді, які вийшли у відставку у період до 01.04.2014 року отримували вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; судді, які вийшли у відставку у період з 01.04.2014 року по 30.09.2016 року такої допомоги взагалі не отримували, а судді, які вийшли у відставку після 30.09.2016 року отримують вихідну допомогу у розмірі в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Законодавцем, всупереч приписам Основного Закону України щодо забезпечення незалежності та недоторканості судді, фактично допущено виникнення неконституційної різниці в гарантіях незалежності суддів. Суд першої інстанції вказував, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України. Суд зазначав, що належне матеріальне соціальне забезпечення суддів, в тому числі й виплата вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, забезпечення гідного статусу життєвого рівня суддів є обов'язком держави. Суд першої інстанції вказував, що незалежно від дати звільнення позивача у відставку та прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення, ОСОБА_1 має право на одержання вихідної допомоги, оскільки набула таке право ще задовго до фактичного виходу у відставку і таке її право було гарантовано Законом України № 2453 від 07.07.2010 року. Позбавлення позивача права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з її відставкою, відповідно до ст. 136 Закону України № 2453 від 07.07.2010 року, є протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України, оскільки положеннями Конституції України чітко визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до матеріалів справи, постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року №1515-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом в.о. голови апеляційного суду Запорізької області №78-к від 20.09.2016 року ОСОБА_1 виключено зі складу суддів апеляційного суду Запорізької області.

Встановлено, що 16.01.2017 ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду Запорізької області та ДСА України із заявою про виплату їй вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом від 24.01.2017 року ДСА України повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для нарахування та виплати їй вихідної допомоги, оскільки постанова Верховної Ради України від 08.09.2016 року про її звільнення у відставку прийнята після набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким виключено норму Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року, що передбачала виплату вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді, який вийшов у відставку.

Листом від 03.02.2017 року № /08-02/17 апеляційний суд Запорізької області повідомив про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у відставку.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Згідно ст. 120, ст. 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року (дійсного на час виходу у відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку. Порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, визначається цим Законом та Регламентом Верховної Ради України. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

У Законі України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року (дійсного на час виходу у відставку 08.09.2016 року) відсутня норма, яка передбачає виплату судді при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

До 01.04.2014 року частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року, було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 28 ІІ розділу Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» виключено статтю 136 з Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року.

Згідно п. 1 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 1 квітня 2014 року.

Таким чином, з 01.04.2014 року судді, який вийшов у відставку, не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Згідно п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2013 від 19.11.2013 року, за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

Колегія суддів вказує, що станом на час виходу ОСОБА_1 у відставку - 08.09.2016 року, норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачали виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Колегія суддів вказує, що Конституційним Судом України визнано право Верховної Ради України скасовувати, обмежувати виплату вихідної допомоги суддям які вийшли у відставку. Вихідна допомога не належить до видів соціальної гарантії та може бути скасована.

Варто вказати, що на момент звільнення позивача з посади судді положення ч. 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI втратили чинність на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VІІ, а тому не можуть бути застосовані до вказаних правовідносин. До вказаних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача 08.09.2016 року, якими не передбачалась виплата вихідної допомоги при звільненні.

Вирішуючи питання про порушення прав позивача, зокрема права на отримання вихідної допомоги, суду слід керуватись нормами Закону, який врегульовує спірні правовідносини, в редакції, чинній на дату прийняття рішення про звільнення судді у відставку, тобто слід керуватись нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI в редакції станом на дату постанови Верховної Ради України, якою позивача звільнено у відставку.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

Окремо, колегія суддів зазначає, що на позивача не поширюються приписи ч. 1 ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, які встановлюють, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, оскільки відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень, цей закон набрав чинності 30 вересня 2016 року, тобто після звільнення позивача у відставку 08 вересня 2016 року.

Одним з відповідачем є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс та рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Згідно ч. 1 ст. 24 КАС України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.

У справі оскаржуються дії Державної судової адміністрації України, тому спір слід було розглядати колегією у складі трьох суддів.

Недотримання правил щодо колегіального розгляду адміністративної справи має суттєве значення для визначення повноважного складу суду, а тому в разі його порушення, судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню. Судом першої інстанції розглянуто справу не повноважним складом суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст.ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 808/578/17 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до апеляційного суду Запорізької області, Державної судової адміністрації України, про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати при виході у відставку вихідної допомоги, зобов'язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв'язку з відставкою, зобов'язання виділити кошти - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст., ст. 211-212 КАС України.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко