Справа № 826/7308/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/7308/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

06 листопада 2017 року 08:45 справа №826/7308/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Старий Квартал”

до

Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про

визнання протиправним та скасування рішення, зобов’язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7308/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 23 жовтня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача проти задоволення позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

З метою реєстрації ТОВ “Старий Квартал” подало до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва декларацію про готовність об’єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності щодо об’єкта “Капітальний ремонт з переплануванням груп нежитлових приміщень №17, №34, №18, №25 (в літ. “А”) першого, другого поверхів та підвалу з об’єднанням в одне приміщення для розміщення закладу торгівлі та громадського харчування по вул. Хрещатик, 44 в м. Києва ІІ черга будівництва” (далі по тексту – декларація про готовність об’єкта).

Враховуючи наведене, відповідач вирішив повернути на доопрацювання декларацію про готовність до експлуатації об’єкта.

Позивач вважає рішення про повернення декларації про готовність до експлуатації об’єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності протиправним, виходячи з того, що на орган архітектурно-будівельного контролю покладено обов’язок перевірити повноту даних, зазначених у деклараціях про початок виконання будівельних робіт та про готовність об’єкта до експлуатації під час їх подання, в той час як на замовника будівництва покладено обов’язок подання достовірної декларації; декларація про декларації про готовність до експлуатації об’єкта заповнена позивачем у відповідності до встановленого порядку, а наведені відповідачем причини не є підставою для повернення такої декларації.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову зазначив про відповідність своїх дій вимога законодавства, підтримавши мотиви оскаржуваного рішення.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить із наступних міркувань.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, що належать до I-III категорій складності, та об’єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об’єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Форма декларації про готовність об’єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об’єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Частина шоста статті 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” передбачає, що орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об’єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів визначає Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 (далі по тексту - Порядок).

Як передбачено у пункті 3 Порядку, прийняття в експлуатацію об’єктів, що належать до I-III категорії складності, та об’єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об’єкта до експлуатації (далі - декларація).

Відповідно до пункту 4 Порядку надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”.

Згідно з пунктом 15 Порядку дані щодо зареєстрованих декларацій, внесених змін до них, повернення на доопрацювання для усунення виявлених недоліків та скасування їх реєстрації, а також виданих сертифікатів та відмов у їх видачі вносяться Держархбудінспекцією до реєстру на підставі інформації, поданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її надходження.

Реєстрація декларації або видача сертифіката чи їх дублікатів здійснюється шляхом внесення даних до реєстру з дотриманням вимог Закону України “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” та “Про адміністративні послуги”.

Пункт 16 Порядку встановлює, що замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об’єкта до експлуатації, за експлуатацію об’єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

За правилами пункту 17 Порядку замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю два примірники декларації:

щодо об’єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку;

щодо об’єктів, які належать до I-III категорії складності, за формою, наведеною у додатку 3до цього Порядку;

щодо самочинно збудованого об’єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 18 Порядку орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Після проведення реєстрації один примірник декларації повертається замовнику (його уповноваженій особі) особисто або рекомендованим листом з описом вкладення з повідомленням про вручення, другий - залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, який її зареєстрував.

Пункт 19 Порядку передбачає, що у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Наведені правові норми вказують, що з метою прийняття в експлуатацію об’єктів, що належать до I-III категорії складності, замовник будівництва має подати для реєстрації відповідну декларацію до органу державного архітектурно-будівельного контролю; при цьому орган державного архітектурно-будівельного наділений повноваженнями з перевірки повноти даних, зазначених у декларації.

За визначенням пункту 2 Порядку повнота даних – це інформація, зазначена замовником у поданих за встановленою формою документах, що за змістом достатня для прийняття рішення про реєстрацію декларації.

Таким чином, зазначення замовником у декларації достатньої (повної) інформації є підставою для прийняття рішення про реєстрацію такої декларації; у свою чергу рішення про повернення декларації замовнику може бути прийнято виключно у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог.

При цьому на стадії реєстрації декларації про орган архітектурно-будівельного контролю не наділений повноваженнями перевіряти правильність та достовірність даних, зазначених в ній.

Наявна у справі копія декларації про готовність об’єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності щодо об’єкта “Капітальний ремонт з переплануванням груп нежитлових приміщень №17, №34, №18, №25 (в літ. “А”) першого, другого поверхів та підвалу з об’єднанням в одне приміщення для розміщення закладу торгівлі та громадського харчування по вул. Хрещатик, 44 в м. Києві ІІ черга будівництва” свідчить, що вона складена за формою, наведеною у додатку 3до цього Порядку та містить достатню інформацію для її реєстрації, а саме: інформацію про об’єкт, інформацію про замовника, інформацію про керівника замовника - юридичну особу, інформацію про відповідальну особу - інженера з технічного нагляду, інформацію про генерального підрядника (підрядника - у разі, коли будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), інформацію про осіб, відповідальних за виконання робіт, інформацію про генерального проектувальника (проектувальника), інформацію про відповідальних осіб генерального проектувальника (проектувальника): головного архітектора (інженера) проекту, особи, що здійснює авторський нагляд (за наявності), інформацію про проектну документацію, інформацію про дозвільні документи (декларація про початок виконання будівельних робіт або інші документи у разі їх наявності), інформація про об’єкт, у тому числі місцезнаходження, дату початку будівництва та дату закінчення будівництва, строк введення об’єкта (черги, пускового комплексу) в експлуатацію, техніко-економічні показники об’єкта (з урахуванням результатів технічної інвентаризації), кошторисну вартість будівництва, вартість основних фондів, кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Проаналізувавши дані, зазначені ТОВ “Старий Квартал” у декларації про готовність об’єкта, суд дійшов висновку, що доводи про повернення фактично зводяться до зазначення позивачем неточної, на думку відповідача, інформації та містять помилкові судження про зазначення неповної інформації.

Так, у пункті 12 декларації про готовність об’єкта зазначено місцезнаходження за адресою: м. Київ, Шевченківський район, Хрещатик, (літ “А”) буд. 44, яка вказана у договорі купівлі-продажу нежилих приміщень від 31 березня 2010 року та реєстраційному посвідченні №032745; номери приміщень вказані у пункті 1 декларації в інформації про об’єкт.

Стосовно необхідності конкретизувати дату початку та закінчення будівництва суд звертає увагу, що форма декларації згідно додатку 3 до Порядку не встановлює формату дати початку та закінчення будівництва.

Щодо уточнення інформації про загальну площу об’єкта будівництва, зазначену в пунктах 14, 16 декларації суд зазначає, що реєстрація змін коригування площі приміщень нормами чинного законодавства не передбачена.

Крім того, пункт 22 Порядку передбачає, що у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які не є підставою вважати об’єкт самочинним будівництвом відповідно до статті 39-1 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовнику (його уповноваженій особі) протягом одного робочого дня з дня такого виявлення.

Замовник зобов’язаний протягом трьох робочих днів з дня самостійного виявлення технічної помилки (описки, друкарської, граматичної, арифметичної помилки) в зареєстрованій декларації або отримання відомостей про виявлення недостовірних даних подати достовірні дані щодо інформації, яка потребує змін, для внесення їх органом державного архітектурно-будівельного контролю до реєстру шляхом подання особисто або надсилання відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю рекомендованим листом з описом вкладення заяви за формою згідно з додатком 6 до цього Порядку, декларації, в якій виявлено технічну помилку або недостовірні дані, в одному примірнику та декларації, в якій враховано зміни, у двох примірниках за формою згідно з додатками 2, 3, 4, 5 до цього Порядку.

Отже, виправлення технічних помилок чи недостовірних даних, якщо таке має місце, допускається після реєстрації декларації; у будь якому разі окремі неточності чи технічна помилка при заповненні декларації не є підставою для повернення такої декларації.

В частині позовних вимог про зобов’язання відповідача зареєструвати декларацію про готовність об’єкта суд керується наступним.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову зокрема про визнання протиправними рішення суб’єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов’язання відповідача вчинити певні дії.

Оскільки у межах спірних правовідносин суд встановив відсутність підстав для повернення декларації про готовність, для Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва є лише один можливий варіант вчинення дій – зареєструвати податну позивачем декларацію, оскільки при доведеній протиправності оскаржуваного рішення відповідач не володіє правом вільного розсуду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що “Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)”.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, з урахуванням чого суд зауважує, що іншого ефективного способу поновлення порушених прав позивача інакше ніж зобов’язання Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва зареєструвати податну позивачем декларацію, не існує, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов’язання відповідача зареєструвати податну позивачем декларацію.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Старий Квартал” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Старий Квартал” задовольнити повністю.

3. Зобов’язати Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєструвати подану Товариством з обмеженою відповідальністю “Старий Квартал” декларацію про готовність об’єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності щодо об’єкта “Капітальний ремонт з переплануванням груп нежитлових приміщень №17, №34, №18, №25 (в літ. “А”) першого, другого поверхів та підвалу з об’єднанням в одне приміщення для розміщення закладу торгівлі та громадського харчування по вул. Хрещатик, 44 в м. Києва ІІ черга будівництва”.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Старий Квартал” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 200,00 грн. (три тисячі двісті гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко