Справа № 805/1877/17-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Толстолуцька М.М.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року справа №805/1877/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Ястребової Л.В.,

суддів Васильєвої І.А., Компанієць І.Д.

секретар Терзі Д.А.

за участю: представника позивача Демічевої О.О.,

представника відповідача Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі № 805/1877/17-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Луганське" до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування вимоги про сплату єдиного внеску, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Луганське" (надалі - позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (надалі - відповідач) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-14-23 від 09.02.2017 року в сумі 447 400 грн. 25 коп. (а.с. 4-6).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю, внаслідок чого скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 09 лютого 2017 року № Ю-14-23 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 447 400,25 грн., у тому числі 444 884,99 грн. недоїмки, 2 490,36 грн. штрафу, 24,90 грн. пені.

Відповідач із вказаним судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову позивачу в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно облікових даних з інформаційної системи органів доходів і зборів, у позивача, станом на 31.01.2017 року наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму - 447 400 грн. 25 коп. за період з 20.05.2014 року по 31.01.2017 року, у зв'язку з чим, податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2017 року № Ю-14-23, яка підлягає виконанню. На переконання апелянта, до спірних правовідносин неможливо застосовувати п.9.3 (п. 9.4 в редакції Закону з 13.03.2015 року) розділу 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», як підставу для звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на п. 28 Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав законної сили з 01.01.2016 року), яким п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669-VII виключено, що, на думку апелянта свідчить про те, що зміни, внесені Законом № 1669-VII до Закону №2464-VI втратили чинність із Законом №911-VIIIз 01.01.2016 року та зазначає, що п. 28 вищевказаного Закону не має зворотної дії посилаючись, при цьому на судову практику Донецького апеляційного адміністративного суду, яка висловлена в ухвалі від 04.10.2016 року по справі № 805/2709/16-а, а також судову практику Вищого адміністративного суду України від 16.01.2017 року по справі № К/800/34316/16. Серед іншого, апелянт зазначає, що наданий позивачем Сертифікат Торгово-промислової палати від 05.04.2016 року № 447/05-4 засвідчує позивачу обставини непереборної сили, які стосуються справляння податків та обов'язкових платежів за період з червня 2014 року по лютий 2016 року, однак він не стосується ані єдиного внеску, ані періоду, у якому сформовано спірну вимогу. Також, апелянт посилається на п. 2.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), в якому визначені нормативні джерела, на підставі яких ухвалено цей Регламент, вказуючи, при цьому, що серед джерел Закон № 2464 - відсутній, а тому, на думку апелянта, позивачем не підтверджено належним чином настання обставин непереборної сили (форс-мажору) щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. Закону № 2464, а тому, контролюючим органом спірну вимогу прийнято у відповідності до законодавства (а.с. 111-115).

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтирмав доводи апеляційної скарги, представник позивача проти доводів апеляційної

скарги заперечував.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Луганське" є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи - 36443355, місцезнаходження: 85654, Донецька область, Мар'їнський район, село Новомихайлівка, вул.. Леніна, будинок 64, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 15-21).

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є суб'єктом владних повноважень, на яке чинним законодавством покладено владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин, у т.ч. щодо питань адміністрування єдиного внеску.

09 лютого 2017 року відповідач, відповідно до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи фіскального органу, винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми № Ю-14-23, у зв'язку з тим, що станом на 31 січня 2017 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 447 400 грн. 25 коп., з яких сума недоїмки складає 444 884,99 грн., штрафні санкції - 2490 грн. 36 коп., пеня - 24 грн. 90 коп. (а.с. 7).

Позивач скористався своїм правом адміністративного оскарження та 28 лютого 2017 року звернувся до Державної фіскальної служби зі скаргою за вих. № 8 на вимогу про сплату єдиного внеску № Ю-14-23 з проханням скасувати вищевказану вимогу посилаючись на те, що відповідно до п. 9-4 прикінцевих положень Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» ТОВ "Агро-Луганське" є звільненим від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 вищезазначеного Закону на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Позивач також зазначив, що заяву про це підприємство своєчасно направило до Марїнської ОДПІ (де взято на облік). Серед іншого, позивач зазначив, що ТОВ "Агро-Луганське" отримало Сертифікат ТПП про дію форс-мажорних обставин (а.с. 12).

За результатами розгляду цієї скарги, 31.03.2017 року ДФС прийнято рішення № 6681/6/99-99-11-02-02-25, яким вирішено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2017 року № Ю-14-23 залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с. 13-14).

Позивач із такими діями відповідача щодо винесення спірної податкової вимоги не погодився та звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що звільнення платника єдиного внеску від виконання своїх обов'язків, передбачених статтею 6 Закону № 2464 пов'язується виключно з необхідністю подання до податкового органу відповідної заяви, що і було зроблено позивачем, а відповідачем, за висновком суду першої інстанції не доведено правомірність нарахування позивачу боргу (недоїмки) на загальну суму 447 400,25 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Спірним питанням даної справи є правомірність формування Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області вимоги від 09.02.2017 року № Ю-14-23.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI), Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ (надалі - Закон № 1669-VІІ).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI).

Статтею 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно частини 8 статті 9 наведеного Закону платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

У відповідності до ч.12 ст. 9 Закону № 2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ст. 25 Закону № 2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

У зв'язку з тим, що позивачем у встановлений законом строк не сплачено суми ЄСВ, відповідачем, відносно позивача сформовано спірну податкову вимогу №Ю-14-23 на загальну суму 447 400 грн. 25 коп., з яких сума недоїмки складає 444 884,99 грн грн., штрафні санкції - 2490 грн. 36 коп., пеня - 24 грн. 90 коп..

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону №1669 встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України 1669 внесено зміни до Закону № 2464, а саме підпункт б) розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" було доповнено пунктом 9-3 (який згідно з Законом України від 02.03.2015 р. № 219-VІІІ перейменований в пункт 9-4) такого змісту:

" 9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються".

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону №1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що до спірних правовідносин, неможливо застосовувати п.9.3 (п. 9.4 в редакції Закону з 13.03.2015 року) розділу 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», як підставу для звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування», оскільки п. 28 Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав законної сили з 01.01.2016 року) п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669-VII виключено, тобто він втратив ззаконну сили та його не можна застосовувати в даному випадку.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначений довід апелянта з огляду на наступне.

Так, дійсно, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", у відповідності до якого п.п. 8 п. 4 ст. 11 вказаного Закону виключено.

Разом з тим, слід зазначити, що положення пп.8 п.4 ст.11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а змін безпосередньо до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п.9-4 розділу VIII цього Закону - не було внесено.

Тобто, положення пп.8 п.4 ст.11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" після набрання ними чинності стали невід'ємною складовою Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а сам пп.8 п.4 ст.11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" вичерпав свою функцію. Аналогічний підхід застосовано Конституційним Судом України в ухвалі від 05.02.2008р. справа № 2-1/2008.

Таким чином, оскільки на момент прийняття спірної вимоги п.9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не був скасований та зміни до нього не були внесені, він продовжував свою дію.

Слід також зазначити, що село Новомихайлівка Мар'їнського району Донецької області, на території якого розташована Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Луганське" входить до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р (чинне).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що платники єдиного внеску, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходилися на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводилася АТО або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на цей період мають усі законні права для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань щодо сплати єдиного внеску (штрафів та пені) з 14 квітня 2014 року, за наявності поданої ним заяви про звільнення від сплати платежів (не пізніше тридцяти календарних днів після закінчення АТО) та сертифікату Торгово-промислової палати, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до матеріалів справи, позивач, 18 листопада 2016 року звертався до Мар'їнської ОДПІ із заявою за вих. № 15 про відстрочення сплати грошових зобов'язань по сплаті ЄСВ, що настали з червня 2014 року згідно п. 100.4-100.5 Податкового кодексу України (а.с. 9), але Мар'їнська ОДПІ, листом від 25.11.2016 року № 3119/05-38-17 повідомила позивача, що вимогами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI не передбачено розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також зазначила, що Податковий кодекс України не регулює питання погашення зобов'язань зі сплати ЄСВ (а.с. 11).

Крім того, 17.02.2017 року позивач звертався до Мар'їнської ОДПІ із заявою за вих. № 5, в якій просив списати недоїмку, що виникла у ТОВ «Агро-Луганське» щлеріод з травня 2014 року по 31 грудня 2015 року, в т.ч. недоїмку за травень 2014p. 23147,45 грн., за червень 2014 року - 23589,27 грн., за липень 2014 року - 28325,73 грн., за серпень 2014 року - 21024,38грн., за вересень 2014 року - 20809,49 грн., за жовтень 2014 року -19547,49 грн., за листопад 2014 року - 20270,15 грн., за грудень 2014 року - 14709,60 грн., за січень 2015 року -у 17741,65 грн., за лютий 2015 року - 22469,75 грн., за березень 2015 року - 18707,89 грн., за квітень 2015 року - 19689,99 грн., за травень 2015р. - 20435,55 грн., за червень 2015р. - 19460,22 грн., за липень 2015 року - 21411,57 грн., за серпень 2015 року - 15682,73 грн., за вересень 2015 року - 18835,41 грн, за жовтень 2015 року - 10 242,96 грн., за листопад 2015 року - 8 529,55 грн., за грудень 2015 року - 8 359,19 грн. включно (а.с. 10).

Колегія суддів зазначає, що вищезазначені заяви подано позивачем не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції, як визначено Законом № 2464 для сплати зобов'язань по єдиному внеску.

Крім того, в матеріалах справи наявний сертифікат Торгово-промислової палати від 05 квітня 2016 року № 447/05.0-4, яким засвідчено настання обставин непереборної сили з 01.06.2014 року ТОВ «Агро-Луганське» щодо обов'язку сплати податків і зборів в строки та у розмірах, встановлених нормативно-правовими актами: Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з травня по грудень 2014 року, за 2015 рік та за січень-лютий 2016 року в строки: до 20 числа наступного за звітним. У сертифікаті також зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) станом на 05 квітня 2016 року тривають, тобто, такі обставини є діючими (а.с. 8).

В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу судової колегії на те, що наданий позивачем сертифікат Торгово-промислової палати від 05 квітня 2016 року № 447/05.0-4 не стосується ані єдиного внеску, ані періоду, у якому сформовано спірну вимогу, що свідчить про те, що позивачем не підтверджено належним чином настання обставин непереборної сили (форс-мажору) щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. Закону № 2464-VII.

Судова колегія не приймає вищевказаний довід апелянта до уваги, оскільки, по-перше, на момент винесення контролюючим органом спірної вимоги № Ю-14-23 (09.02.2017 року), сертифікат Торгово-промислової палати від 05 квітня 2016 року № 447/05.0-4 був діючим (на сьогодні також є діючим), не є відкликаним чи таким, що визнаний недійсний у судовому та іншому порядку, а по-друге, норма Закону, яка звільняє платників єдиного внеску від виконання обов'язків визначених ст. 6 Закону №2464, взагалі не містить обмеження у вигляді обов'язкової наявності форс-мажорних обставин, які підтверджуються сертифікатом ТПП.

Як зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Луганське" розташовано у селі Номомихайлівка Мар'їнського району Донецької області та знаходиться на обліку в контролюючому органі, який розташований на території населеного пункту, визначеного переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII, де проводиться антитерористична операція.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду даної справи, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 не закінчилась.

Таким чином, враховуючи, що позивач є платником єдиного внеску, який визначений статтею 4 Закону № 2464-VІ, та перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, яка на даний час триває, а також ту обставину, що позивач здійснює господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач, на період проведення антитерористичної операції звільнений від обов'язків щодо своєчасної та у повному обсязі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а штрафні санкції та пеня у цей період до позивача застосовувати не можна.

Колегія суддів зазначає, що спірна вимога, сформована 09 лютого 2017 року відповідно до статті 25 Закону № 2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відсутність (відстрочення в силу закону) обов'язку сплати внесків у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання, а саме, станом на 09 лютого 2017 року.

Таким чином, факт формування спірної вимоги про сплату недоїмки та застосування наслідків такої не сплати є протиправною на момент її формування.

Враховуючи, що спірна вимога № Ю-14-23 від 09.02.2017 року визнана у судовому порядку протиправною, то застосування до позивача штрафних санкцій та пені, в даному випадку також є протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасовання вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 09 лютого 2017 року № Ю-14-23 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 447 400,25 грн., у тому числі 444 884,99 грн. недоїмки, 2 490,36 грн. штрафу, 24,90 грн. пені.

Посилання апелянта на судову практику Донецького апеляційного адміністративного суду, яка висловлена в ухвалі від 04.10.2016 року по справі № 805/2709/16-а, а також судову практику Вищого адміністративного суду України від 16.01.2017 року по справі № К/800/34316/16 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки що відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, лише висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив постанову із дотриманням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складений 07 листопада 2017 року.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі № 805/1877/17-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.В. Ястребова

Судді: І.А. Васильєва

І.Д. Компанієць