Справа № 265/3205/17
Суддя: Міхєєва І. М.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/3205/17
Провадження №2-а/265/177/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Розсоха І.О.

розглянувши адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, постанови про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

10 травня 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулося до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, в якому просить визнати дії відповідача неправомірними та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області від 19 квітня 2017 року виконавчого провадження № 51532129 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 107,00 гривень.

19 травня 017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулося до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, в якому просить визнати дії відповідача неправомірними та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області від 19 квітня 2017 року про відкриття виконавчого провадження №53817616 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області витрат на проведення виконавчих дій у сумі 107,00 гривень.

Ухвалою суду від 08 серпня 2017 року адміністративні справи за вказаними позовами обєднані в одне провадження за № 2-а/265/177/17, номер справи №265/3205/17.

Позови Обґрунтовано тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в межах своєї компетенції виконало судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, до відкриття виконавчого провадження №51532129, а тому позивач вважає, що у державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 не було законних підстав для винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 107,00 гривень. З цих же підстав позивач вважає необґрунтованою постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 53817616 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області витрат на проведення виконавчих дій у сумі 107,00 гривень.

Представник позивача ОСОБА_2, діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні наполягала на задовленні позову, надала пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності у в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надіслав на адресу суду заперечення, у яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що виконавче провадження № 51532129 було відкрито 04 серпня 2016 року, а рішення суду було фактично виконане боржником 29 березня 2017 року. Постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження винесена відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», а види та розмір витрат виконавчого провадження визначені згідно наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 «Про встановлення ОСОБА_3 та розмірів витрат виконавчого провадження», а тому відсутні підстави для її скасування.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що постановою Вищого Адміністративного Суду України від 16 січня 2014 року, касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, Постанову Орджонінкідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2011 року та ухвалу Донецького Апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про перерахунок пенсії скасовано. Ухвалено нову постанову, якою зобовязано Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 як інваліду війни 1 групи відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком з 01 листопада 2010 року.

Як вбачається із заперечень відповідача, виконавче провадження з виконання постанови суду здійснювалося з 04 серпня 2016 року і було завершено 19 квітня 2017 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області області ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 закону України «Про виконавче проваження».

Того ж дня, 19 квітня 2017 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області області ОСОБА_1 відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 107 гривень 70 коп., які складаються з витрат за користування автоматизованою системою виконавчого провадження в розмірі 51,00 гривні та канцелярські витрати в сумі 56 гривень 70 коп.

Суд наголошує, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (надалі Закон № 606-XIV).

02 червня 2016 року Верховною Радою України прийнятий у новій редакції Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

Згідно з п. 1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404 цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і інших органів», крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, Закон № 1404 набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Пунктом 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404 визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як зазначалося вище, з посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» 21 грудня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 51532129

Постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 107 гривень 70 коп., була винесена державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 51532129, тому відповідно до пункта 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідних положення» Закону № 1404, державний виконавець керувався Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Статтею 26 Закону № 606-XIV визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ст. 42 Закону № 606-XIV, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (в редакції з 05.10.2016).

Відповідно до п. 2 Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Також, наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 «Про встановлення ОСОБА_3 та розмірів витрат виконавчого провадження» визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать: 1) виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари), 2) пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку), 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій (експертів; зберігачів; перекладачів; суб'єктів оціночної діяльності-суб'єктів господарювання; суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій), 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою, 8) сплата судового збору, 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, 10) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Згідно розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 «Про встановлення ОСОБА_3 та розмірів витрат виконавчого провадження», розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу І ОСОБА_3 та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I ОСОБА_3 та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I ОСОБА_3 та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати. Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п'яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 10 розділу I ОСОБА_3 та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження. Розміри витрат виконавчого провадження, які стягнуті до проведення процедури закупівлі відповідних товарів і послуг, визначаються на підставі вартості раніше придбаних товарів і послуг.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 грудня 2016 № 3917/5 «Про встановлення розмірів плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями» з 05 грудня 2016 року установлено плату за користування автоматизованою системою виконавчого провадження у розмірі 51,00 грн. за кожне відкрите виконавче провадження.

Позивачем не надано суду доказів добровільного виконання постанови суду без участі відповідача, а тому винесена відповідачем постанова є такою, що ґрунтується на Законі.

Мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, при цьому Закон не покладає на державного або приватного виконавця документально фіксувати здійснення витрат виконавчого провадження та надавати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Щодо оскарження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 53817616 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області витрат на проведення виконавчих дій у сумі 107,00 гривень, суд виходить з наступного.

Статтею 3 Закону № 1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: зокрема, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (пп. 5 п. 1).

Отже, в даному випадку підставою для прийняття оспорюваної постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області була раніше прийнята постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19 квітня 2017 року року (ВП №51532129 ) про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області витрат на проведення виконавчих дій у сумі 107,00 гривень.

Аналізуючи норми Закону України № 1404 та Закону 606-XIV, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку що порушень в діях та рішеннях державного виконавця в межах виконавчих провадженнь за № 51532129 та № 53817616 щодо винесення оскаржуваних постанов не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний позов безпідставний та задоволенню не підлягає,

Керуючись ст ст. 158-163, 185, 186 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задовленні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 19 квітня 2017 року та постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2017 року відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя____________________________ ОСОБА_5