Справа № 547/1128/17
Суддя: Харченко В. Ф.
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/1128/17
Провадження №2-а/547/27/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 року 14 год. 10 хв. смт Семенівка, Полтавська область

Суддя Семенівського районного суду Полтавської області В.Ф.Харченко, розглянувши в порядку скороченого провадження одноособово, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, Центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області (далі Управління РДА), яким просив:

- визнати дії Управління РДА протизаконними в частині недонарахування та невиплати позивачеві щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 3-ї групи;

- зобов'язати Управління РДА здійснити доплату позивачеві не донарахованої щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня як інваліду 3 групи за 2017 рік в сумі 6484,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є інвалідом війни 3-ї групи на підставі повідомлення серія Б №502540, перебуває на обліку в Управлінні РДА.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон № 3551-XII) позивачеві щорічно повинна надаватися щорічна одноразова грошова допомога до 5-го травня, як інваліду війни 3 групи, в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV) мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлену законом.

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 травня - 1312 гривень , що є мінімальною пенсією за віком (МПзВ). Отже розмір щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня повинен складати: 7МПзВ х 1312грн = 9184 грн.

Але всупереч вимогам ст. 2 № 3551-XII, ст. 22 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 у справі № 10-рп/2008 цю допомогу Управління РДА виплатило в сумі 2700 грн. Недоплата складає 9184 - 2700 = 6484 грн.

Працівники Управління РДА на заяву позивача усно відповіли, посилаючись на Бюджетній кодекс та постанову КМУ від 05.04.2017 №223, що встановлює дещо нижчий розмір грошової допомоги по відношенню до Закону 3551-XII.

У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст. 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина. її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 3), права свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21). Їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не може бути звужений (ст. 22).

Відповідно до ч. 3 ст. 22, ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у рішеннях щодо Законів "Про державний бюджет України на певні роки" від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 (справа щодо права на пільги), від 20 липня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів), від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг і гарантій), від 19.07.2007 №6-рп/2007 та від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справи про соціальні гарантії громадян).

Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою додержуватися органами державної влади. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб становить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно п. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту суд застосовує акт який має вищу юридичну силу.

Отже ст. 13 Закону 3551-XII має вищу юридичну силу по відношенню до постанови КМУ від 05.04.2017 №223, тому саме Закон повинен застосовуватись до Позивача.

Ухвалою суду від 18.10.2017 відкрито скорочене провадження у адміністративній справі, залучено як співвідповідача Центр по нарахуванню та здійснення соціальних виплат в Полтавській області (далі Центр).

Відповідач Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області проти позову заперечувало повністю, погодилося, що позивач ОСОБА_1 має статус інваліда війни 3 групи (ЧАЕС).

Законом № 3551-XII передбачено здійснення виплат щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених від мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов'язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним із таких органів і є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Виходячи з викладеного Урядом були гарантовані виплати окремих видів компенсацій, доплат і допомоги, у розмірах визначених постановами Кабінету Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що мас забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розміру соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Виплата щорічної разової грошової допомоги позивачу у 2017 році проводилась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою затверджена категорія інваліда війни-отримувача допомоги та встановлений чіткий розмір допомоги.

Враховуючи, що позивачу призначено виплату в розмірі, встановленому чинним законодавством, то вимоги позивача є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Крім того, Управління соціального захисту населення Семенівської РДА вважає, що воно не є належним відповідачем по справі, в зв'язку з тим, що призначення та виплату проводить Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області. Управління не проводило ні нарахувань, ні виплат.

Відповідач Центр по нарахуванню та здійснення соціальних виплат в Полтавській області заперечував проти позову повністю, вказав таке.

ОСОБА_1 має статус ветерана війни - інвалід війни 3 групи. Виплата щорічної разової грошової допомоги позивачу у 2017 році проводилась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою затверджена категорія ветерана війни-отримувача допомоги та встановлений чіткий розмір допомоги.

Законом № 3551-XII передбачено здійснення виплат щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов'язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Пунктом 8 розділу VI Бюджетного кодексу України також визначено, що Кабінет Міністрів України має право встановлювати розміри соціальних виплат, не визначені законом, в абсолютних сумах у межах бюджетних призначень, встановлених за відповідними бюджетними програмами, до законодавчого врегулювання такого питання.

Законом України від 28.12.2014 року № 79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п. 26 яким встановлено, що норми і положення ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст.ст. 113, 116 Конституції України Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади, забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування тощо.

Згідно ч. 2 ст. 46 Конституції України право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Як наголосив Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, за рахунок бюджетних джерел забезпечується соціальний захист широких верств населення країни, серед яких особи, що отримують пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги. Це зобов'язує державу дотримуватися частин першої, третьої статті 95 Основного Закону України, згідно з якими бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; держава прагне до збалансованості бюджету України.

У той же час в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зауважував на тому, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Як слідує з мотивувальної частини згаданого рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Відповідно до положень абз. 2, 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій; державні соціальні гарантії - це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 вказав, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016 по справі № 638/8074/16-а та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.10.2016 у справі № К/800/25983/16.

Тому Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів законодавства та Бюджетного кодексу України було прийнято постанову від 05.04.2017 № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", а Центр на виконання ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" в повному та в обов'язковому порядку виконав вищезазначену постанову.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. А здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії").

Фінансування допомоги ОСОБА_1 до 9 травня за 2017 рік проведено 18.04.2017 року. Кошти зараховані на вкладний рахунок в ПАТ КБ "Приватбанк".

З урахуванням викладеного, Центр, діяв в межах повноважень, передбачених законодавством, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів, розпису державного бюджету України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

Вивчивши матеріали справи, безпосередньо, всебічно повно та об'єктивно дослідивши всі докази, які є у справі, судом встановлено такі обставини із посиланням на такі докази.

Позивач відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 03.12.1999 (а.с. 3) має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, посвідчення безтермінове.

Позивач у позові стверджує отримання 2700,00 грн разової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2017 року. Листування щодо нарахування і сплати допомоги з першим відповідачем розпочав, зокрема, заявою від 13.10.2017 (а.с. 6). Відповідь з питання сплати допомоги отримав усно. З позовом звернувся до суду 13.10.2017 (а.с. 1).

Отже позивачем не пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 № 3551-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.1997 у справі № 18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 05.04.2017 № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі Постанова № 223).

Підпунктом 1 пункту 1 Постанови № 223 установлено, зокрема, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення). Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, ? за місцем їх проживання) у таких розмірах: інвалідам війни III групи - 2700 грн.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Суд також враховує ухвалу Європейського суду з прав людини від 03.06.2014, заява № 43331/12, "Валентина Ніканорівна Великода проти України", у якій заявниця скаржилася, у т.ч., що внаслідок внесення у 2011 році змін до законодавчих актів розмір її пенсії було зменшено і вона більше не отримувала пенсії в розмірах, встановлених 19 січня 2010 року.

Так, у пункті 28 ухвали суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі "Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії" (Da Conceicao Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень. Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Ураховуючи зазначене суд робить висновок, що розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік мав бути виплачений позивачу у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 223, тобто 2700,00 грн. Позивач ствердив у позові отримання цих коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні дії відповідачів відповідають приписам ч. 2 ст. 19 Конституції України, іншим зазначеним вище нормативно-правовим актам, а, відтак, приписам ч. 3 ст. 2 КАС України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд робить висновок про правомірність дій відповідачів стосовно позивача, які є предметом позовних вимог, та, відповідно, відмовляє у задоволенні адміністративного позову повністю.

Судові витрати у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 2, 158, 160-163, 1832, 184-186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Після складення постанови у повному обсязі її копію надіслати особам, які беруть участь у справі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Харківського апеляційного адміністративного суду через Семенівський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст постанови складено 07.11.2017.