Справа № 815/4666/17
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4666/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В., суддів Катаєвої Е.В., Кравченка М.М.,

за участі секретаря судового засідання Іщенко С.О.,

за участі сторін:

представника позивача: ОСОБА_1 (згідно довіреності),

представника відповідачів: ОСОБА_2, (згідно довіреностей),

представника третьої особи: ОСОБА_3 (згідно ордеру та угоди),

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС в Одеській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС в Одеській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, за результатом розгляду якого позивач просить суд: скасувати наказ Державної фіскальної служби України № 2093-о від 07.09.2017 р. в частині звільнення ОСОБА_4 з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області з 15.09.2017 р., зарахувавши у розпорядження Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області; поновити ОСОБА_4 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області; стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області на користь ОСОБА_6, середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15.09.2017 року по день поновлення на посаді; допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС України в Одеській області та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що наказом Державної фіскальної служби України від 09.03.2016 року № 727-о підполковника податкової міліції ОСОБА_4 призначено на посаду начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС України в Одеській області. У відповідності до Наказу ДФС України від 24.06.2016 року № 2418-о, позивачу присвоєно чергове спеціальне звання начальницького складу полковник податкової міліції.

Наказом ДФС України № 2093-о від 07.09.2017 року «По особовому складу» позивача звільнено з посади начальника управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС України в Одеській області з 15.09.2017 pоку, зарахувавши у розпорядження ГУ ДФС України в Одеській області, на підставі пп. «в» п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29.07.1991 р. № 114.

На думку позивача, вказаний наказ ДФС України, в частині його звільнення є неправомірним, безпідставним, винесеним з порушенням норм діючого законодавства, та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, фактично ДФС України було змінено лише назву структурних підрозділів в територіальних органах і така зміна не може вважатися реорганізацією чи ліквідацією та, відповідно, не тягне за собою звільнення працівників. Позивач вказує, що його не було попереджено у встановлений законодавством двохмісячний строк про майбутнє звільнення, відповідач взагалі не зазначив причину звільнення, а пункт положення, на який міститься посилання в наказі, регулює порядок призначення на посади та переведення, а не звільнення. В порушення вимог діючого законодавства позивачу не було запропоновано іншої посади.

Представник позивача, під час судового розгляд справи позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідачів заперечував проти задоволення адміністративного позову з огляду на письмові заперечення, які надійшли через канцелярію суду 04.10.2017 року, згідно з якими, відповідачі вважають позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Представник відповідачів вказує на те, що при зарахуванні в розпорядження органу трудові відносини не припиняються, особа звільняється тільки із займаної посади, припиняє виконувати посадові обовязки. Працівник залишається на службі та продовжує отримувати грошове забезпечення за останньою штатною посадою. Крім того, у письмових запереченнях на адміністративний позов, відповідач звертає увагу на неоднозначну психологічну характеристику позивача за результатами психологічного дослідження та на той факт, що рівень знання загального, податкового та митного законодавства ОСОБА_4 є середнім, що підтверджується результатами із підписом позивача.

Представник третьої особи, під час судового розгляду справи зазначив, що вважає адміністративний позов таким, що не належить до задоволення, посилаючись на письмові пояснення, які надійшли через канцелярію суду 25.10.2017 року, згідно з якими, наказ виконуючого обовязки Голови ДФС про звільнення позивача з посади керівника ліквідованого підрозділу, який оскаржує позивач, фактично не порушує його прав, як особи начальницького складу ОВС, які відряджені до інших органів державної влади, оскільки за ним протягом певного часу зберігається грошове забезпечення.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу МВС України № 1598 о/с від 10.08.2015 року, підполковника міліції ОСОБА_4 відряджено для подальшого проходження служби до Державної фіскальної служби України, звільнивши з посади заступника начальника відділу протидії злочинам у сфері земельних відносин управління протидії злочинності у сфері економіки Головного управління МВС України в Одеській області, на підставі листа ДФС України від 27.07.2015 року № 18065/5/99-99-08-07-16 та рапорту ОСОБА_4 від 28.07.2015 року.

Згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 09.03.2016 року № 727-о «Про призначення працівників податкової міліції» підполковника податкової міліції ОСОБА_4 призначено з 11.03.2016 року на посаду начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Одеській області, звільнивши з посади начальник відділу власної безпеки ГУ ДФС в Одеській області Головного управління власної безпеки ДФС.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України № 2418-о від 27.06.2016 року ОСОБА_4 присвоєно чергове спеціальне звання начальницького складу «полковник податкової міліції».

Наказом ДФС України від 07 вересня 2017 року № 5913 «Про внесення змін до наказу ДФС від 11 січня 2016 року № 17» введено в дію Зміни до Структур головних управлінь ДФС в областях, ГУ ДФС у м. Києві, Офісу великих платників податків ДФС, та внесено відповідні зміни до Методичних рекомендацій щодо побудови організаційних структур територіальних органів ДФС від 11 січня 2016 року № 17 «Про введення в дію Структур територіальних органів ДФС та затвердження методичних рекомендацій щодо їх побудови».

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України № 2093-о від 07 вересня 2017 року «По особовому складу», у зв'язку із здійсненням організаційно-штатних заходів, відповідно до підпункту «в» пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено полковника податкової міліції ОСОБА_4 (М-083758) з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Одеській області, зарахувавши у розпорядження Головного управління ДФС в Одеській області з 15 вересня 2017 року.

Згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 07 вересня 2017 року № 2080-о «Про призначення ОСОБА_5Л.» з 15 вересня 2017 року полковника податкової міліції ОСОБА_5 призначено на посаду начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Одеській області Головного управління ДФС в Одеській області, звільнивши з посади заступника начальника четвертого відділу Міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, встановивши посадовий оклад згідно із штатним розписом.

Суд зазначає, відносини щодо звільнення з публічної служби, в тому числі з органів податкової (фіскальної) служби, врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, або про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки (далі - Положення).

Пункт 1 Положення передбачає, що до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Згідно із п. 42 Положення, переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: а) на вищі посади - в порядку просування по службі; б) на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров'я, віку та підготовки за новою спеціальністю; в) у зв'язку з початком навчання у закладах Міністерства внутрішніх справ - при звільненні зі штатної посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання; г) на нижчі посади - за підставами, передбаченими пунктом 45 цього Положення.

Рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.

Пунктом 45 Положення передбачено, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться: а) при скороченні штатів; б) за станом здоров'я згідно з висновком військово-лікарської комісії; в) за особистим проханням; г) за службовою невідповідністю, виходячи з професійних моральних і особистих якостей; д) у порядку дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ або за клопотанням товариського суду честі середнього і старшого начальницького складу. У наказах по особовому складу про переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади зазначаються підстави переміщення, передбачені цим пунктом.

Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади при скороченні штатів і за станом здоров'я провадиться прямими начальниками в межах наданих їм прав за умови, якщо немає можливості для призначення на рівнозначну посаду.

Крім того, Положенням передбачено можливість зарахування особи в розпорядження органу внутрішніх справ лише в разі призначення на посади, переміщення і просування по службі.

Так, за змістом пп. «в» та пп. «г» п. 40 Положення № 114 призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке: при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах; переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади.

Інших способів зарахування в розпорядження органу внутрішніх справ, крім здійснення організаційно-штатних заходів, Положенням не передбачено.

При розгляді справи, судом встановлено, що позивач був зарахований у розпорядження ГУ ДФС України в Одеській області з моменту звільнення позивача з посади, тобто, 15.09.2017 року.

Поняття організаційно-штатних заходів нормами Положення не визначено, однак, встановлення необхідних складових такого поняття є визначальним для об'єктивного розгляду усіх позовних вимог, що заявлені в адміністративному позові.

Суд зазначає, що поняття організаційно-штатні заходи передбачає заходи по створенню, реорганізації або припиненню діяльності органу.

Створення це заснування органу внутрішніх справ уповноваженою на те особою в межах її компетенції для виконання завдань та функцій, покладених на орган діючим законодавством. Реорганізація це злиття, приєднання, поділ, виділення або перетворення органу, які призводять до зміни його структури і функцій. Ліквідація припинення діяльності органу внутрішніх справ без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших органів внутрішніх справ, їхніх служб та підрозділів.

На думку суду, до зазначених спірних правовідносин може бути застосована аналогія закону у відповідності до ст. 9 КАС України.

Відповідно до п.п. 4,5,8 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 р. N 1074, орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов'язки якого переходять його правонаступникам.

Перейменування органу виконавчої влади не призводить до його реорганізації.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Таким чином, мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільняється всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичній особі.

У Постанові Верховного Суду України від 04.03.2016 року №21-8а14 зазначено, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У звязку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, зясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Здійснення організаційно-штатних заходів відповідач підтверджував наказом ДФС України №591 від 07.09.2017 року «Про внесення змін до наказу ДФС від 11.01.2016 року №17» (а.с.16), згідно з яким введено в дію Зміни до Структур головних управлінь ДФС в областях, Головного управління ДФС у м. Києві, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Судом встановлено, що зміни до Структури головних управлінь ДФС в областях полягають у виведенні зі структури управлінь (відділів, секторів) внутрішньої безпеки та введення до структури управлінь (відділів) внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у області.

14 вересня 2017 року в.о. голови ДФС України затверджено перелік змін № 3 до організаційної структури Головного управління ДФС в Одеській області (на виконання вимог наказу ДФС від 07.09.2017 року) та перелік № 5 змін до штатного розпису на 2017 рік ГУ ДФС в Одеській області, згідно з якими виведено зі штатного розпису «Управління внутрішньої безпеки» з посадами: начальник управління, відділ оперативних заходів (заступник начальника управління-начальник відділу, заступник начальника відділу, старший оперуповноважений з особливо важливих справ), організаційно-аналітичний відділ (заступник начальника управління-начальник відділу, заступник начальника відділу, старший оперуповноважений з особливо важливих справ, головний державний ревізор-інспектор) всього 25 штатних посад, введено до штатного розпису «Управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС в Одеській області» з посадами: начальник управління, перший відділ (заступник начальника управління-начальник відділу, заступник начальника відділу, старший оперуповноважений з особливо важливих справ), другий відділ (заступник начальника управління-начальник відділу, заступник начальника відділу, старший оперуповноважений з особливо важливих справ), організаційно-аналітичний відділ (начальник відділу, головний державний ревізор-інспектор) всього 25 штатних посад.

Судом встановлено, що перелік змін № 3 до організаційної структури ГУ ДФС в Одеській області введено дію Наказом начальника ГУ ДФС в Одеській області № 4324 від 14.09.2017 року.

Суд зазначає, що посадовий оклад начальника управління, що виведено із штатного розпису та посадовий оклад начальника управління, який введено до штатного розпису співпадає та складає 2281,00 грн.

Суд, при порівнянні Положення про управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Одеській області, що затверджене наказом ГУ ДФС в Одеській області від 28.04.2017 року № 1273 та Положення про управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС в Одеській області ГУ ДФС в Одеській області, що затверджене наказом ГУ ДФС в Одеській області № 4690 від 02.10.2017 року, встановив, що фактично завдання та функції зазначених управлінь співпадають, так само, як і співпадають порядок призначення на посаду та повноваження начальників управлінь.

На думку суду, певні відмінності у формулюваннях та незначні відмінності, які зазначенні у порівняних Положеннях, не підпадають під поняття «організаційно-штатні заходи» та «реорганізація», а є лише фактичною оптимізацією існуючої системи підрозділів ДФС України, оскільки жодних змін в структурі в даному випадку Головного управління ДФС в Одеській області не відбулося, в той час як виведення зі структури управлінь (відділів, секторів) внутрішньої безпеки та введення до структури управлінь (відділів) внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у області не може розцінюватись як реорганізація чи перетворення таких відділів. Фактично відбулося перейменування існуючого відділу та коригування його Положення, які не призвели до будь-яких суттєвих змін.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не надав доказів, які б свідчили про фактичне проведення організаційно-штатних заходів, а тому, оскільки інших способів зарахування в розпорядження органу внутрішніх справ крім здійснення організаційно-штатних заходів Положенням не передбачено, суд дійшов висновку, що наказ в.о. Голови ДФС України від 07 вересня 2017 року: № 2093-о «По особовому складу» в частині звільнення 15 вересня 2017 року полковника податкової міліції ОСОБА_4 (М-083758) з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Одеській області, зарахувавши його в розпорядження Головного управління ДФС в Одеській області, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Одеській області суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, працівник підлягає поновленню на попередній посаді, яку він займав до незаконного звільнення, незалежно від наступних змін в організації підприємства, установи, які можуть бути самостійною підставою для звільнення працівників (пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України).

Таким чином, суд робить висновок, поновлення незаконно звільненого працівника слід здійснювати саме на попередній, на тій посаді, з якої його було незаконно звільнено, навіть незважаючи на той факт, що посада начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС в Одеській області Головного управління ДФС в Одеській області за штатним розписом на 2017 рік фактично відповідає посаді начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Одеській області.

Таким чином, суд робить висновок, що в цій частині позовні вимоги належать до задоволення.

На думку суду, факт відсутності розбіжностей між вказаними посадами повинен бути взятий до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо поновлення на посаді позивача на виконання даного судового рішення.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що в цій частині позовні вимоги не належать до задоволення, оскільки фактично трудові відносини між позивачем та ГУ ДФС в Одеській області, МВС України припинено не було, а позивача лише було зараховано у відрядження зі збереженням грошового забезпечення.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 159-164, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_4.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України №2093-о від 07.09.2017 року в частині звільнення ОСОБА_4 з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Одеській області з 15.09.2017 року, зарахувавши у розпорядження Головного управління ДФС в Одеській області.

Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Одеській області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Н.В. Бжассо

Суддя Е.В.Катаєва

Суддя М.М.Кравченко