Справа № 820/2353/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"02" листопада 2017 р. № 820/2353/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шляхової О.М.,

при секретареві судового засідання - Молчанової О.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області, про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: визнати незаконним та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУДФС у Харківській області № 317/1-2040/1310 від 24.07.2017 р., №317/2 -2040/1310 від 24.07.2017 р., № 317/3-2040/1310 від 24.07.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам закону, оскільки, на думку позивача контролюючим органом неправомірно застосовано ставки податку, а відповідно неправомірно визначено суму податкових зобов'язань.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Звернув увагу суду на те, що рішенням сесії Харківської міської ради від 01.01.2015 р. № 1793/15 встановлено ставки сплати податку на нерухоме майно, що відмінне від земельної ділянки яке перебуває у власності фізичних осіб, а саме згідно з додатком № 1 до вказаного рішення ставка податку залежить від типу нежитлових приміщень, які, в свою чергу, за цільовим призначенням поділяються на: готельні приміщення - 1%, офісні приміщення - 0,6 % торгівельні приміщення - 0,6 % гаражі - 0,2 %, промислові будівлі та складські приміщення 0,5 % будівель для публічних виступів, 1 % господарські будівлі 0,1 % , інші - 0,2%. Вважає, що сума податку по нежитловому приміщенню, розташованому: м. Харків пров. Сімферопольський 6 (частка яка перебуває у власності позивача 2611,8 метра квадратних) повинна розраховуватись, виходячи зі ставки 0,2 %, оскільки приміщення заходиться у зруйнованому стані та може бути віднесене тільки до категорії «Інші». Отже, у 2015 р. 1218,0 грн. х 0,2 % х 2611,8 розмір податку повинен складати 6362,34 грн., а у 2016 році: 1378,0 грн., х 0,2 % х 2611,8 повинен складати 7195,9 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні та наданих письмових запереченнях на позов зазначив, що до позивача, як до власника квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 100,9 кв.м та власника 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: м.Харків, пров.Сімферопільський, б. 6, загальною площею 5223,6 кв.м (2611,8 кв.м) нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. На підставі чого винесені податкові повідомлення-рішення, що оскаржуються у даній справі.

Зазначає, що позивач, в силу приписів п.п. 226.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, як власник зазначеної нерухомості, обтяжений обов'язком зі сплати до бюджету податку. Отже, оскаржувані в даній справі рішення контролюючого органу прийняті на законних підставах, а тому, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях та письмових поясненнях та наданих розрахунках, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову та письмових пояснень, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

З матеріалів справи, а саме: договору купівлі-продажу, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що у власності ОСОБА_3 перебувають об'єкти нерухомого майна, зокрема: 1/2 нежитлової будівлі літ. «Т-3» за адресою: м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, загальною площею 5223,6 кв.м. (т.1 а.с. 14-17).

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 100,9 кв.м. (т.1 а.с. 18-21, 58)

ГУ ДФС у Харківській області відносно позивача було винесені податкові повідомлення-рішення: від 14.03.2017 р. № 82, від 14.03.2017 р. № 84, від 14.03.2017 р. № 85, від 14.03.2017 р. №86. від 14.03.2017 р. № 87, від 14.03.2017 р. № 89, якими нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 24.07.2017 р. № 2391/К/20-40-13-10-19 вищезазначені податкові повідомлення рішення скасовані та винесені нові податкові повідомлення - рішення від 24.07.2017 р. №317/1-2040/1310, №317/2-2040/1310, №317/3-1040/1310 щодо нарахування податкових зобов'язань гр. ОСОБА_3 з податку на нерухоме майно, що відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України, у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Статтею 60 ПК України визначено перелік підстав, які слугують відкликанню податкових повідомлень-рішень, зокрема, контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення - рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу (п.п. 60.1.2.).

Відповідно до п.60.3. ст..60 ПК України, у випадках, визначених підпунктом 60.1.2 п.60.1 ст.60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Судом з'ясовано, що податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу

від 24.07.2017: №317/1-2040/1310 донарахований податок у сумі 1127,20 грн. за квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 за 2016 рік; від 24.07.2017р. №317/2-2040/1310 у сумі 19 087,03 грн. нарахований податок за нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м.Харків, пров. Сімферопольський, б. 6 за 2015рік; від 24.07.2017 №317/3-2040/1310 нарахований податок у сумі 43188,72 грн. за нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Харків, пров. Сімферопольський, б. 6 за 2016 рік (т. 1 а.с. 78, а.с. 227).

Не погоджуючись із згаданими рішеннями суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, на відповідність вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, суд встановив наступне.

У відповідності до пунктів 8.1 та 8.3 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

В силу приписів статті 10 ПК України до місцевих податків, зокрема, належить податок на майно. Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Підпунктами 12.3.1-12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Згідно до ч.1 ст. 69 Закону України від 21 травня 1997 року "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Отже, з аналізу вказаних норм права вбачається, що міські ради наділені повноваженнями приймати рішення, зокрема, з питань встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, керуючись при цьому вимогами Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України).

З 01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким викладено в новій редакції ст. 266 ПК України "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. При цьому обов'язок із сплати податку на нерухомість покладено на платників податку, починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Суд зазначає, що приписи п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" Конституційним Судом України неконституційними не визнавались, а отже, вказана норма чинного законодавства відповідає статті 58 Конституції України.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Отже, питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, хоча, він і відноситься до місцевих податків, визначається ПК України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 266.1.1. п.266.1. ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п. 266.5.1. п.266.5. ст.266 ПК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень податкового органу), ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.п. 266.7.1 п.226.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Так, згідно наданих сторонами відомостей: договорів купівлі продажу; Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_5 належить на праві приватної власності: з липня 2013 року 4-х кімнатна квартира за адресою: м. Харків, просп. Правди, б. 5, кв. 212 та з листопада 2013 року 1/2 нежитлової будівлі літ. "Т-3", розташованої за адресою; м. Харків, провул. Симферопольський, б. 6, загальною площею 5223,6 кв.м.

Згідно наданого відповідачем розрахунку вбачається, що оскаржувані податки розраховані наступним чином:

- за адресою м. Харків, проспект Правди, б.5. кв.212 (квартира 100,9 кв.м.): ставка податку становить 2% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. У 2016 році -1378 грн. *2% = 27,56. Отже, податкове повідомлення-рішення №317/1-2040/1310 від 24,07.2017 р. у сумі 1127,20 грн.: (100,9 кв.м.-60 кв.м.)*27,56 грн.;

- за адресою : м. Харків, пров. Сімферопольський. 6 (нежитлова будівля площею 2611,8 кв.м. (1/2 від 5223,6 кв.м.), ППР № 317/3-2040/1310 від 24.07.2017 р. у сумі 19087.03 грн., (з розрахунку 2611,8 кв.м*(1218 * 0,6%) - за 2015 рік; ППР №317/3-2040/1310 від 24.07.2017 р. у сумі 43188,72 грн. (з розрахунку 2611,8 кв.м*(1378 * 1,2%.) - за 2016 рік (т. 2 а.с. 128).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з п.п. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Судом встановлено, що згідно рішення Харківської міської ради від 21.01.2015 року №1793, затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові. Згаданим Положенням встановлено, ставка податку для обєктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 2 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.; ставка податку для обєктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у розмірах згідно додатку 1 до цього Положення (максимальний розмір ставки - 1%).

Цим же положенням встановлені і пільги зі сплати податку, зокрема, що база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 120 кв. метрів.

Суд не може прийняти посилання представника позивача, що об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою пров.Сімферопільський,6 у м. Харкові, повинно було розраховувати, виходячи із ставки 0,2 % , як "Інші будівлі", оскільки, відповідно до рішення Харківської міської ради від 21.01.2015 №1793, обєкт нерухомого майна, розташованого за адресою м.Харків, пров.Сімферопільський, 6 знаходиться у 4 територіальній зоні (т.1 а.с. 45), ставка податку для 4 зони встановлена у розмірі 0,6 відсотків для розрахунку за 2015 рік та 1,2 відс. для розрахунку за 2016 рік.

Враховуючи встановлені ставки позивачу перераховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нежитлові приміщення за вказаною адресою: за 2015 рік у розмірі 19 087,03 грн.: (2611,83кв.м.*0,6відс.* 12,18грн.); за 2016 рік і винесена сума грошового зобовязання у розмірі 43188,72 грн.: (2611,83кв.м.* 1,2відс.* 13,78грн.).

Доказів щодо належності зазначеного об'єкта нерухомості до такого типу нежитлової нерухомості як "Інші будівлі" позивачем до суду не надана.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Нормами пп. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пп. 266.7.4. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов'язані щоквартально у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем розташування такого об'єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. 266.9.1. п. 266.9 ст. 266 Податкового кодексу України, податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

Відповідно до пп. 266.10.1. п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Доводи позивача про те, що спірний податок повинен нараховуватись із врахуванням іншої ставки податку, а саме: 0,2 % не знайшло свого документального підтвердження під час судового розгляду справи.

На підставі чого суд вважає, що такі твердження не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори, які передбачені положеннями ПК України.

Обов'язок сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, покладено на позивача після набрання чинності Законом України № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року та не поширено на період до набрання ним чинності, тобто до 01 січня 2015 року.

Проаналізувавши доводи позивача та наявні обставини справи, суд дійшов висновку, що вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням норм чинного законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність винесених податкових повідомлень-рішень та нарахування відповідних податкових зобов'язань.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд за ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення ГУ ДФС у Харківській області при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень прав та охоронюваних законом інтересів позивача, то в задоволенні позову належить відмовити.

З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, враховуючи положення ст. 94 КАС, судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 8-14, 71, 72, 94, 160 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постави виготовлено 06 листопада 2017 року.

Суддя Шляхова О.М.