Справа № 810/1092/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1092/17 Головуючий у 1-й інстанції: Басай О.В. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Качак Х.Б., за участі позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, -

В С Т А Н О В И В:

20.03.2017 р. ОСОБА_4 подав до Київського окружного адміністративного суду позов до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 65667,74 грн. та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на день звернення із даним позовом постанова суду в частині здійснення розрахунку та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2011 по 09.11.2011 не виконана, тому має право на стягнення з відповідача сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 р. позов задоволено частково: стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2016 по 15.03.2017 у розмірі 59 179 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто сімдесят дев'ять) грн. 61 коп., стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616 (двадцять дев'ять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 72 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем своєчасно не виконано перед позивачем грошове зобов'язання, визначене постановою від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 зі сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу (період з 04.01.2011 по 09.11.2011), з якого виплачено лише середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у сумі 3461 грн., та яке підлягає індексації відповідно до зазначених вище норм закону, то вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616,72 грн. за період з жовтня 2011 року по березень 2017 року підлягає задоволенню.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, оскільки на момент звільнення ОСОБА_2 із займаної посади сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу не могла належати до виплати у день звільнення, оскільки рішення суду щодо зобов'язання її розрахунку та виплати набрало законної сили пізніше, ніж позивач звільнився із Головного управління Держкомзему у Київській області. Крім того, відповідач вважає, що суд першої інстанції помилково зазначив суму такою, що виникла у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, а не у зв'язку із затримкою виконання рішення суду.

Позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070, що набрала законної сили 12.04.2012, вимоги ОСОБА_4 задоволені частково: зобов'язано поновити позивача на посаді провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Київській області, правонаступником якого є Держгеокадастр у Київській області; зобов'язано Головне управління Держкомзему у Київській області здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Головного управління Держкомзему у Київській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за один місяць у сумі 3461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 07 коп.

На виконання даної постанови Головне управління Держкомзему у Київській області видало наказ від 316-к від 09.11.2011, яким поновлено позивача на посаді провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Київській області (підтверджується копією трудової книжки).

Крім того, в порядку негайного виконання рішення суду, Головним управління Держкомзему у Київській області на користь ОСОБА_4 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у сумі 3461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 07 коп.

23 лютого 2012 року позивач був повторно звільнений із займаної посади (наказ №52-к), розрахунок за період вимушеного прогулу та виплата середньомісячного заробітку відповідачем проведена не була.

31 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся із даним позовом до суду, в якому заявив вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з відповідача за весь період, включно по дату звернення до суду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 по справі №810/6035/15 вказаний позов задоволено, та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 185 010 (сто вісімдесят п'ять тисяч десять) грн., при цьому моментом, з яким пов'язується початок перебігу строку затримки виплати заробітної плати, даною постановою визначено 12.04.2012, дата набрання законної сили рішенням від 18.10.2011.

Зазначене рішення суду виконано, що підтверджується копією повідомлення про безспірне списання коштів з рахунку боржника згідно з меморіальним ордером №127 від 28.09.2016 та копією виписок по рахунках Головного управління від 29.09.2016.

Відповідно до довідки ГУ Держгеокадастру у Київській області, розмір середньої місячної заробітної плати ОСОБА_4 складав 4128,81 грн., а середньоденної -196,61 грн.

Разом з тим, вказуючи, що до дня звернення із даним позовом постанова суду від 18.10.2011 в частині здійснення розрахунку та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2011 по 09.11.2011 не виконана, позивач звернувся до суду.

Вищенаведені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З огляду ч.2 ст. 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ч.1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 ст. 257 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Водночас п.3 ч.1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Зазначене вище має розцінюватись в поєднанні із наступним.

Відповідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

З огляду ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 9 статті 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок.

Крім того, питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

З урахуванням всього вищезазначеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки допущене до негайного виконання рішення суду при поновленні позивача на посаді провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Київській області, правонаступником якого є Держгеокадастр у Київській області, в частині зобов'язання Головного управління Держкомзему у Київській області здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідачем виконано не було, тому судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2016 по 15.03.2017 у розмірі 59 179 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто сімдесят дев'ять) грн. 61 коп., та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616 (двадцять дев'ять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 72 коп.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом, апелянтом не спростовано, внаслідок чого, всі доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 06.11.2017 р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 р., залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль