Справа № 815/5894/16   
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5894/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Корой С.М.,

судді Катаєвої Е.В.,

судді Кравченка М.М.,

секретаря судового засідання Чернецької О.А.,

за участю сторін:

позивач ОСОБА_1,

представника відповідача Сікорського Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, а саме: постанови від 04.10.2016 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 12750942,68 грн., що була винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С.

Ухвалою суду від 27.06.2017 року відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 25.05.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-2317/11 виданого 19.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 21 березня 2012 року у справі №2-2317-11 щодо відшкодування частини заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «ФФС»(Позичальник) за укладеним ним з Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" Генеральним договором № 005/10 про здійснення кредитування для фінансування будівельних робіт по житловому комплексу в розмірі 127509426,84 гривень, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 01 березня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Фольгіною А.В. та зареєстрований у реєстрі за реєстровим № 264, а саме: на належну ОСОБА_1 (Майновий поручитель) на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, земельну ділянку загальною площею 1,84 га., яка розташована на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, масив № 12, ділянка № НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_3, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час продажу.

Головним державним виконавцем Нещадим І.С. в рамках виконавчого провадження №33130957 винесено Постанову від 04.10.2016 року про стягнення виконавчого збору. Відповідно до цієї постанови з Майнового поручителя, ОСОБА_1 (далі - Позивач),, має бути стягнуто виконавчий збір у розмірі 10% від повної суми заборгованості Позичальника за кредитом, а саме 12 750 942,68 грн.

Позивач вказує на те, що у зазначеному виконавчому провадженні судове рішення виконується шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та проведення прилюдних торгів за початковою ціною визначеною суб'єктом оціночної діяльності, а не шляхом сплати заборгованості. Враховуючи зазначене, відповідачем, на думку позивача, було неправильно визначено суму, що підлягає сплаті за виконавчим збором та неправильно застосовано принцип щодо сплати 10 відсотків від суми заборгованості, яка підлягає стягненню.

Позивач в судове засідання 01.11.2017 року з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 01.11.2017 року з'явився, проти задоволення позову заперечував, в тому числі посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях наданих до суду (Том 1 а.с. 189-191), зокрема зазначив, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у постанові від 25.05.2012 року про відкриття виконавчого провадження, надано боржнику строк до семи днів на самостійне виконання рішення суду, шляхом сплати заборгованості згідно виконавчого документа. Цією ж постановою боржника повідомлено про стягнення виконавчого збору з боржника та витрат пов'язаних з провадженням виконавчих дій у разі ненадання документального підтвердження виконання рішення. На думку представника відповідача, боржнику було відомо про те, що у разі не виконання рішення суду, з нього буде стягнуто виконавчий збір, однак, постанову оскаржено не було. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2012 боржником було отримано 03.06.2012 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача також зазначив, що згідно з вимогами частини 2 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувану у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», отже Законом визначено вичерпний перелік обставин за яких виконавчий збір не стягується. Разом з тим, представник відповідача вказує на те, що виконавчий лист №2-2317/11 виданий 19.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області не відповідає вимогам частини 2 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції)., тому боржник не позбавлений обов'язку сплати виконавчого збору.

Відповідно до вищевикладеного, на думку представника відповідача, головним державним виконавцем правомірно винесена постанова про стягнення виконавчого збору від 04.10.2016 року у розмірі 12 750 942,68 грн. та підстав для задоволення позовних вимог немає.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 березня 2012 року по справі № 2-2317/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_1, третя особа -Товариство з обмеженою відповідальністю «ФФС», про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» та в рахунок часткового відшкодування заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «ФФС» за укладеним ним з Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк «Київ» Генеральним договором № 005/10 про здійснення кредитування для фінансування будівельних робіт по житловому комплексу в розмірі 127509426,84 гривень, що складається з: заборгованості з залишку заборгованості за кредитом у розмірі 15 750 000,00 гривень; поточної заборгованості за кредитом у розмірі 74 250000,00 гривень; простроченої заборгованості по процентам у розмірі 32429413, 99 гривень; поточної заборгованості по відсоткам у розмірі 1875000, 00 гривень; нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 556923,61 гривень; нарахованої пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитом у розмірі 2648089, 24 гривень, звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 01 березня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Фольгіною А.В. та зареєстрований у реєстрі за реєстровим № 264, а саме на належну ОСОБА_1 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого відділом Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області згідно з розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 29 вересня 2008 №1402 та зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №18 від 03 жовтня 2008 року, земельну ділянку загальною площею 1,84 га., яка розташована на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, масив № 12, ділянка № НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_3, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час продажу (Том 1 а.с. 182-183).

19.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області видано виконавчий лист по справі № 2-2317/11 (Том 1 а.с. 252).

25.05.2012 року на підставі заяви Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» та вказаного виконавчого листа, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 33130957) (Том 1 а.с. 246-247).

28.02.2013 року прийнято постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності-субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (Том 1 а.с. 238-240).

24.02.2016 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 2-2317/11 замінено сторону виконавчого провадження (Том 1 а.с. 223-224).

15.06.2017 року прийнято постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено стягувача (Том 1 а.с. 219-220).

04.10.2016 року прийнято постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності-субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (Том 1 а.с. 209-211).

04.10.2016 року прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (Том 1 а.с. 213-214).

04.10.2016 року прийнято постанову на підставі ст. 28 Закону, про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12750942,68 грн. (Том 1 а.с. 216-217).

Не погододившись з прийнятою відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постановою про стягнення з боржника виконавчого збору, позивач звернувся до суду з метою її оскарження.

Суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а оскаржуване рішення протиправним, виходячи з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон), в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Частинами 1 та 2 Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом.

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом (чч. 1,2 ст. 8 Закону).

За змістом ч.ч. 4 і 5 ст. 11 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Статтею 17 Закону визначено, що виконавчі листи, що видаються судами, підлягають виконанню державною виконавчою службою та є виконавчими документами.

У виконавчому документі, зокрема зазначається резолютивна частина рішення (ст. 18 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

В обґрунтування своєї правової позиції, представник відповідача вказує на те, що оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 04.10.2016 року, було прийнято в межах вчинення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості в розмірі 127509426, 84 грн. та відповідно застосовано ч.1 ст. 28 Закону, в частині, що передбачає стягнення з боржника 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Суд критично оцінює такі доводи, оскільки, предметом розгляду цивільної справи № 2-2317/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_1, третя особа -Товариство з обмеженою відповідальністю «ФФС», було звернення стягнення на предмет іпотеки.

У виконавчому листі, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, викладена резолютивна частина рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 березня 2012 року, а саме: в рахунок часткового відшкодування заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «ФФС» за укладеним ним з Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк «Київ» Генеральним договором № 005/10 про здійснення кредитування для фінансування будівельних робіт по житловому комплексу в розмірі 127509426,84 гривень, що складається з: заборгованості з залишку заборгованості за кредитом у розмірі 15 750 000,00 гривень; поточної заборгованості за кредитом у розмірі 74 250000,00 гривень; простроченої заборгованості по процентам у розмірі 32429413, 99 гривень; поточної заборгованості по відсоткам у розмірі 1875000, 00 гривень; нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 556923,61 гривень; нарахованої пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитом у розмірі 2648089, 24 гривень, звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 01 березня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Фольгіною А.В. та зареєстрований у реєстрі за реєстровим № 264, а саме на належну ОСОБА_1 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого відділом Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області згідно з розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 29 вересня 2008 №1402 та зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №18 від 03 жовтня 2008 року, земельну ділянку загальною площею 1,84 га., яка розташована на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, масив № 12, ділянка № НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_3, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час продажу (Том 1 а.с. 252-253).

Отже, суд зазначає, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-2317/11 виданого 19.04.2012 року Овідіопольського районного суду Одеської області здійснюється щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому Законом України «Про іпотеку», статтею 39 якого, зокрема визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суд зазначає, що під час розгляду справи, позивач не заперечував свого обов'язку сплатити виконавчий збір, разом з тим його сума має відповідати приписам чинного законодавства. Отже, правомірність застосування відповідачем свого права на стягнення виконавчого збору з боржника - позивача, сторонами визнається.

Суд вказує на те, що в даному випадку відповідачем у справі не правильно було обрано санкцію ч. 1 ст. 28 Закону, через неправильне визначення виду рішення, яке перебувало у нього на виконанні. В даному випадку, враховуючи, що на виконанні у відповідача перебуває рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а боржником є фізична особа, має застосовуватись санкція ч. 1 ст. 28 Закону, яка передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Окремо, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення не може бути скасовано частково, враховуючи, що з позивача все ж таки має бути стягнуто виконавчий збір в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, проте це б було можливо лише у разі правильного застосування санкції ч. 1 ст. 28 Закону та неправильного визначення суми, що підлягає стягненню. Разом з тим, в даному випадку, як вже зазначалось вище, судом встановлено, що оскаржуване рішення в цілому не ґрунтується на приписах Закону та відповідачем неправильно обрано вид санкції до позивача.

До того ж, суд враховує, що відповідач не позбавлений права повторно прийняти рішення про стягнення з боржника виконавчого збору, як то передбачено Законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак суд вважає, що відповідач не довів правомірність своїх рішень, що є підставою для їх скасування.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадого І.С. від 04.10.2016 року про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 12750942,68 грн. у виконавчому провадженні ВП № 33130957 прийнята всупереч приписам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Решта доводів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у сумі 6890,20 грн., що підтверджується квитанцією № 65926 від 17.11.2016 року про сплату 551,20 грн. (Том 1 а.с. 14) та дублікатом квитанції № 0.0.777055438.1 від 31.05.2017 року про сплату 6339 грн. (Том 1 а.с. 99).

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, стягненню з відповідача - відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягають судові витрати у розмірі 6890,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, а саме: постанови від 04.10.2016 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 12750942,68 грн., що була винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С.- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадого І.С. від 04.10.2016 року про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 12750942,68 грн. у виконавчому провадженні ВП № 33130957.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 6890,20 грн. (шість тисяч вісімсот дев'яносто грн. 20 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови підписано колегією суддів 06.11.2017 року.

Головуючий суддя Корой С.М.

Суддя Катаєва Е.В.

Суддя Кравченко М.М.

.