Справа № 824/485/17-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/485/17-а

13 год. 09 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Мандрик І.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третя особа ОСОБА_3,

представник третьої особи ОСОБА_4

представник третьої особи -

Служби у справах дітей

Чернівецької міської ради не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Чернівецького міського відділу Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати неправомірними дії Шевченківського районного відділу УДМС України в Чернівецькій області правонаступником якого є Чернівецький міський відділ Державної міграційної служби України в Чернівецькій області щодо зняття з реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що з 15.10.1999 р. по 23.01.2013 р. він перебував у шлюбі із ОСОБА_3, під час якого 07.12.2006 р. народилась донька ОСОБА_6. До розірвання шлюбу вказані особи проживали та були зареєстровані разом за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12. Після розірвання шлюбу вказана квартира залишилась позивачу, а ОСОБА_3 на початку 2015 р. звернулась до Шевченківського районного відділу УДМС України в Чернівецькій області щодо зняття з реєстрації її та ОСОБА_6 за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12. В той же час, позивач звернувся до Шевченківського районного відділу УДМС України в Чернівецькій області із заявою, в якій вказав про те, що не дає згоду для зняття його доньки з реєстраційного обліку. За результатами розгляду вказаної зави позивачу було розяснено, що з реєстрації місця проживання було знято лише його дружину.

Позивач зазначив, що 17.01.2017 р. йому стало відомо, що ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_6 з 23 лютого 2015 р. зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, позивачу стало відомо, що його донька зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі рішення Шевченківського районного відділу УДМС України в Чернівецькій області про зняття з реєстрації за адресою м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12.

Позивач вважає, що Шевченківський районний відділ УДМС України в Чернівецькій області, під час прийняття рішення про зняття з реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою м. Чернівці, вул.Героїв Майдану, 75В/12, діяв в супереч вимогами чинного законодавства та не врахував того, що батько малолітньої дитини не надав дозвіл на зняття її з реєстраційного обліку з вказаної адреси.

Також, позивач зазначив про відсутність рішення суду про визначення місця проживання його доньки з матірю - ОСОБА_7 та про відсутність звернення до суду з таким позовом.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. В письмових запереченнях відповідач зазначив, що в 2015 році, після розірвання шлюбу, ОСОБА_7 звернулась до міграційної служби із заявою про зняття її з реєстрації місця проживання з адреси м. Чернівці, вул.Героїв Майдану, 75В/12, з одночасним поданням заяви про зняття з місця реєстрації малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Однак, фактичне зняття з реєстрації малолітньої дитини не відбулось, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено особиста подача заяви дітей віком до 14 років.

Зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 та її малолітньої дитини з адреси м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12, відбулось 20.02.2015 року. При знятті з реєстрації міграційна служба керувалась рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 15.10.2014 р. у спорі між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з визначенням способу участі у вихованні дитини батька. Відповідач зазначає, що вказаним рішенням визначено участь ОСОБА_5 у вихованні доньки ОСОБА_6 шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною за місцем проживання позивача за відсутності матері, з поверненням дитини після побачень до місця проживання матері. На підставі вказаного рішення, відповідачем зроблено висновок, що Апеляційний суд Чернівецької області визначив матір - ОСОБА_7, як особу з якою має проживати дитина - ОСОБА_6, а відтак обовязковість надання згоди батьком - ОСОБА_5 на зняття з реєстрації його доньки з адреси м.Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12, виключено.

На підставі вказаного відповідач зазначає, що процедура зняття з реєстрації ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відбулась у відповідності до вимог чинного законодавства та у спосіб передбачений законом, а відтак підстав для задоволення позовних вимог не має.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не зявилась, належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи.

04.08.2017 р. до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких зазначено, що батьки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з питань надання згоди (погодження) на перереєстрацію, зняття з реєстраційного обліку, визначення місця проживання з одним із батьків не звертались. Рішення з вказаного приводу Службою у справах дітей Чернівецької міської ради та Апеляційним судом Чернівецької області не приймалось.

Крім того, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради просила розглянути справу без їх участі, вказавши, що їх позиція направлена на захист саме прав та інтересів дитини, а тому вирішення вказаного спору залишає на розсуд суду, враховуючи інтереси дитини відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Так, в письмових поясненнях третя особа зазначає, що Апеляційним судом Чернівецької області 15.10.2014 р., під час вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні ОСОБА_6 з дитиною - ОСОБА_6, визначено, що батько малолітньої дитини зобовязується повертати дитину після побачень до місця проживання матері. Таким чином, вказаним рішення визначено матір - ОСОБА_7, як особу з якою має проживати дитина. А тому, обґрунтування позивача про незаконність зняття ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації з адреси м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12 є безпідставним та необґрунтованим.

Згідно положень ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за даною явкою сторін.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 з 15.10.1999 р. по 23.01.2013 р. він перебував у шлюбі із ОСОБА_3, під час якого 07.12.2006 р. народилась донька ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (том 1 а.с. 12).

Розірвання шлюбу відбулося на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.12.2012 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23.01.2013 року. (том 1 а.с. 10-11).

31.03.2014 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, прийнято рішення, яким, зокрема, виділено ОСОБА_5 на праві особистої власності квартиру за адресою м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12. (том 1 а.с. 13-20).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.06.2014 р. та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 15.10.2014 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, прийнято рішення: «визначити участь ОСОБА_5 у вихованні доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною першої та третьої суботи місяця з 14 до 18 години, перший та третій вівторок місяця, другий та четвертий четвер місяця з 15 до 18 години, а також щорічно в день народження дитини 7 грудня, на Новий рік 1 січня, у дні релігійних свят Різдво Христове, Великдень, Трійця з 14 до 17 години за місцем проживання позивача за відсутності матері з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів з поверненням дитини після побачень до місця проживання матері». (том 1 а.с. 149-155).

Згідно журналу №73.10-60 обліку заяв про зняття з реєстрації місця проживання Шевченківського районного відділу УДМС України в Чернівецькій області вбачається, що ОСОБА_7 звернулась 20.02.2015 р. до відповідача із заявою про зняття її та ОСОБА_6 з реєстрації з адреси: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12, у звязку із вибуттям за адресою: с. Кам`яна Сторожинецького району Чернівецької області. ( том 1 а.с. 145-148).

Згідно талона від 19.02.2015 р. про зняття з реєстрації місця проживання в Україні, ОСОБА_7, разом з ОСОБА_6 знята з реєстрації за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12. (том 1 а.с. 156-157).

20.02.2015 р. позивач подав до Шевченківського районного відділу УДМС України в Чернівецькій області заяву, в якій вказує, що заперечує проти зняття ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації за адресою м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12. (том 1 а.с. 21).

Відповідно до виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію №16 від 05.12.2016 р. за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12 зареєстровані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. (том 1 а.с. 195).

Згідно довідки Кам`янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 08.12.2016 р. зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 23.02.2015 р. зареєстровані в с. Кам`яна Сторожинецького району Чернівецької області по вул. Дружби Народів, буд.17. Вказана інформація була також відображена у листах Кам`янської сільської ради від 30.01.2017 р. та від 08.02.2017 року. (том 1 а.с. 30-35).

У відповідь на інформаційний запит ОСОБА_5 листом Сторожинецького районного відділу УДМС України в Чернівецькій області від 15.02.2017 р., позивача було вперше повідомлено про зняття з реєстрації його доньки Шевченківським районним відділом УДМС України в Чернівецькій області. (том 1 а.с. 41).

Додатково позивач дізнався про зняття з реєстрації його доньки під час судового розгляду адміністративної справи №824/165/17-а, де УДМС України в Чернівецькій області 27.04.2017 р. надало матеріали, що стали підставою для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, разом з її малолітньою донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з адреси: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12. (том 1 а.с. 28).

Відповідно до листа Чернівецького міського відділу УДМС України в Чернівецькій області від 08.02.2017 р. №73.10/Б-6 повідомлено позивача про відсутність інформації про зняття з реєстрації місця проживання гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. (том 1 а.с. 22).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Чернівецькій області від 15.03.2017 р. вбачається, що за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12 зареєстрований ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. (том 1 а.с. 26).

Відповідно до відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Чернівецькій області від 15.03.2017 р вбачається, що за адресою: с. Камяна Сторожинецького району Чернівецької області, вул. Трудова, буд. 14, зареєстрована ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 разом з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. (том 1 а.с. 27).

Також до матеріалів справи відповідачем додано матеріали, що стали підставою для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7, разом з її малолітньою донькою ОСОБА_8 з адреси: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12 та матеріали, що стали підставою для реєстрації місця проживання вказаних осіб за адресою: с. Камяна Сторожинецького району Чернівецької області, вул. Трудова, буд. 14. (том 1 а.с. 42).

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобовязаний перевірити дотримання вказаних критеріїв субєктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Як встановлено статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У відповідності до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року N 1382-IV (надалі - Закон N 1382-IV, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 3 Закону N 1382-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Згідно ст. 7 Закону N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: - підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; - підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; - підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

Разом із заявою особа подає, зокрема, документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до п. 1.2 та п. 1.5 розділу І наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» від 22.11.2012 р. N 1077 (далі Порядок N 1077), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Реєстраційний облік - обробка персональних даних про місце проживання та місце перебування осіб в інформаційній (автоматизованій) системі та/або в картотеках персональних даних, зареєстрованих відповідно до чинного законодавства України (далі - картотека), здійснюється адресно-довідковими підрозділами головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - адресно-довідковий підрозділ територіального органу ДМС) та територіальними підрозділами ДМС.

Відповідно до п. 3.1 Порядку N 1077 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником.

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Порядку N 1077 визначено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за однією адресою при знятті з реєстрації одного з батьків разом з дитиною/дітьми до 14 років другий з батьків надає письмову згоду на зняття дитини/дітей з реєстрації місця проживання.

Згідно з п. 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 2 березня 2016 р. N 207 (далі - Порядок №207), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою.

Таким чином, законодавством визначено, що реєстрація місця проживання повинна здійснюватись за місцем фактичного такого проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Суд зазначає, що окремого рішення щодо встановлення місця проживання дитини прийнято не було у зв'язку із тим, що батьки дитини ОСОБА_6 із такими вимогами до суду не звертались. Позивач ОСОБА_5 не заперечував той факт, що дитина ОСОБА_6 залишилась після розлучення проживати із матір'ю.

Частиною 1 ст. 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Шевченківським районним судом м. Чернівці 31.03.2014 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, прийнято рішення, яким, зокрема, виділено ОСОБА_5 на праві особистої власності квартиру за адресою м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12. Таким чином, ОСОБА_3 (ОСОБА_7В.) втратила право на користування квартирою за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12 (том 1 а.с. 13-20).

Крім того, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 15.10.2014 р., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, яке набрало законної сили, зокрема, було передбачено, щоб визначити участь ОСОБА_5 у вихованні доньки ОСОБА_9 шляхом систематичних побачень з дитиною у визначені судовим рішенням дні та години з поверненням дитини після побачень до місця проживання матері.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає правомірним зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини за адресою м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12, де ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент подання заяви вже не проживала. Фактичне проживання дитини з матірю за однією адресою та реєстрація дитини за іншою, суд вважає недопустимим.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 8 та ст. 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (ч.6 ст.8 КАС України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про захист прав дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. N 44/25, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. N 789-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року N 2402-III (далі - Закон № 2402).

Відповідно до ст. 18 Закону № 2402, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

При вирішенні питання про застосування підзаконного нормативного акту, який підлягає застосуванню у спірних відносинах, необхідно зважати також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими цим законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов'язки, властиві ефективному "дотриманню" права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Також суд звертає увагу, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

У висновку опіки та піклування від 26.09.2014 року виконавчого комітету Чернівецької міської ради про способи участі ОСОБА_5 у вихованні доньки ОСОБА_9, зокрема було зазначено, що після розлучення батьків ОСОБА_10 рідко бачилась з батьком, конфліктна ситуація в стосунках батьків викликає у дитини переживання, напруженість. Дівчинка виявляє небажання спілкуватися з батьком, на ставлення малолітньої до батька впливає негативна налаштованість матері на взаємодію з колишнім чоловіком. (т.1 а.с.232).

Таким чином, тривалі суперечки між батьками ОСОБА_9 негативно впливають на дитину, враховуючи той аспект, що дитина після розлучення залишилась проживати із матір'ю і ненадання згоди батьком на зняття з реєстрації є формалізмом за допомогою якого батьки знаходять заходи впливу одне на одного.

В судовому засіданні ОСОБА_5 суду пояснив, що не надає згоди на зняття з реєстрації своєї доньки з адреси: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12, так як вважає, що донька в майбутньому зможе приходити до нього в квартиру за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 75В/12 і знатиме що там є її кімната. Однак така позиція ОСОБА_5 не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки реєстрація тільки визначає місце проживання, однак не надає права власності на нерухоме майно.

Під час судового розгляду позивач не заперечував, що його донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 та проживає разом з матір'ю, а тому зняття з реєстрації відповідачем 20.03.2015 року, є правомірним та прийнятим з врахуванням інтересів дитини.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено суду правомірність вчинених дій та законність прийнятого рішення.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку із тим, що відповідних клопотань від відповідача не було відповідач не поніс такі витрати, судом не вирішується питання щодо присудження судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 30 жовтня 2017 р.