Справа № 804/3731/17
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2017 р. Справа № 804/3731/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Представник позивача, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, просив позов задовольнити в повному обсязі (том 1 а.с. 49).
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог ФОП ОСОБА_4 Обґрунтовуючи свою думку у поясненнях, викладених у запереченнях на позов. Позиція відповідача аргументована на підставі висновків, що викладені в акті перевірки, а саме: позивач неналежно вів облік доходів і витрат у Книзі обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, чим порушено абз. 5 п.6 статті 128 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-ГУ, п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України. А також, встановлено заниження доходу, в результаті заниження загального оподатковуваного доходу та завищення витрат, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік. Таким чином, податковий орган при прийнятті оскаржуваних рішень діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб передбачений чинним законодавством.
В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволені позову з підстав, наведених в акті перевірки,відносно позивача та запереченнях проти позову.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 22.11.2016 року № 1087 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання на ІV квартал 2016 року проведена документальна планова невиїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.
За результатами перевірки був складений акт за № 4019/04-63-13-04/НОМЕР_5 від 30.12.2016 року.
Так, актом перевірки № 4019/04-63-13-04/НОМЕР_5 від 30.12.2016 року були встановлені порушення податкового законодавства, зокрема:
- п.п.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано суму військового збору, яка підлягає сплаті до бюджету за 2015 рік, в сумі 1519,15 грн.
У звязку з чим Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області були прийнятті податкові повідомлення-рішення:
від 17.01.2017р. № НОМЕР_1 форми «Р» про збільшення суми грошового: зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 28 003,75 гривень, з яких 22 403,00 гривень сума основного зобов'язання за основним платежем та 5 600,75 гривень за штрафними санкціями;
від 17.01.2017р. № НОМЕР_2 форми «Р» за штрафними санкціями за платежем «податок на доходи фіз. осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування» в розмірі 18 989, 34 гри. з яких 15 191,47 гривень сума основного зобов'язання за основним платежем та 3 797,87 гривень за штрафними санкціями;
від 17.01.2017р. № НОМЕР_3 форми «Р» про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «військовий збір» в розмірі 1 898,94 гривень, з яких 1 519,15 гривень сума основного зобов'язання за основним платежем та 379,79 гривень за штрафними санкціями;
від 17.01.2017р. № Ф- НОМЕР_6 вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в
А також рішення від 17.01.2017р. № НОМЕР_7 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 3 514,28 грн.
Вказані рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку.
Рішенням ДФС України про результати розгляду скарг від 10.03.2017 року № 3329/П/99-99-11-02-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2017р. № Ф - НОМЕР_6, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.01.2017р. № НОМЕР_7 ГУ ДФС у Дніпропетровській області скасовано та вважаються відкликаними з дня прийняття даного рішення, а скарги позивача від 06.02.2017р № 060217 в частині оскарження вищевказаних документів виконавчих документів - задоволено частково, зобов'язано ГУ ДФС у Дніпропетровській області винести та направити нові вимогу та рішення з урахуванням вищевикладеного, відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням ДФС України від 31.03.2017р. 4500/П/99-99-11-02-01-14 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровські області від 17.01.2017р. № НОМЕР_2 про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, № НОМЕР_3 про збільшення грошового зобов'язання з військового збору, № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а скаргу ФОП ОСОБА_4 - без задоволення.

31 травня 2017 року позивачу надійшли вимога про сплату боргу (недоїмки) від 24.05.2017р. № Ф - НОМЕР_8 від ГУ ДФС у Дніпропетровській області та рішення № НОМЕР_4 від 24.052017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

16 червня 2017 року ОСОБА_4 надійшла Податкова вимога від 22.05.2017 року № 2907-17/63 від ГУ ДФС у Дніпропетровській області терміново сплатити суму податкового боргу у розмірі 42624,95грн., та рішення № 2907-17/63 про опис майна у податкову заставу.

Під час розгляду справи судом перевірено прийняті відповідачем рішення та вимога про сплату боргу на відповідність вимогам законодавства та встановлено наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Положеннями п.177.1 ст.177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Приписами п.138.2 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно з ч.2 ст.3 цього Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до п.1.2 Наказу №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з п. 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Зі змісту ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Так, ФОП ОСОБА_4 уклав договір оренди №Г11/Д-1 від 28.02.2014 з ТОВ «Метрополія» про оренду приміщення площею - 259,77 кв.м у торговому центрі «Караван». (том. 1 а.с. 196-209).

Частину вказаного приміщення (179,25 кв.м) ФОП ОСОБА_4 (Суборендодавець) передає ФОП ОСОБА_5 (Суборендатор) у суборенду на підставі договорів № 2/12 від 02.02.2014, №2/12 від 02.12.2015. Відповідно до пунктів 4.2 договорів експлуатаційні витрати, рахунки за центральне опалення й комунальні послуги оплачуються Суборендодавцем (ФОП ОСОБА_4Г.) самостійно. Відповідно до укладених позивачем угоди суборенди та додаткової угоди до неї, Суборендатор - ФОП ОСОБА_5 щомісячно повинна сплачувати 60% від загальної суми оренди (що включає як оренду так і інші поточні), що виставляє ФОП ОСОБА_4 ТОВ «Метрополія» як основний орендодавець. Подібний розрахунок виявився зручним як для позивача так і для суборенда тора, та задовольняв обидві сторони угоди.

Суму орендної плати, отриманої від ФОП ОСОБА_5 позивачем належним чином відображено в бухгалтерському та податковому обліку і включено до складу доходів від господарської діяльності.

Витрати понесені позивачем по виконанню угоди оренди, укладеної між ТОВ «Метрополія» (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (Орендатор) в повному розмірі, визначеному угодою, сплачувались позивачем та відображались в бухгалтерському обліку, що підтверджується первинною документацією, яка долучена до матеріалів справи.

Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи, перевірено наявність у позивача необхідних первинних документів за господарськими операціями, з метою визначення витрат, а також встановлення зв'язку між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Положеннями статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об'єктом оподаткування фізичних осіб - підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 135.1. ст. 135 Податкового кодексу України - доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з п.135.2. ст.135 ПК України - доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У пункті 177.2. ст.177 ПК України вказано, що об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому п. 177.4. ст.177 Кодексу містить застереження про те, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Так у п. 138.1. ст.138 ПК України зазначено, що однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 177.4. ст..177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідач в акті перевірки зазначає, що позивачем невірно здійснено розподіл витрат понесених у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності.

Проте, з такими висновками контролюючого органу не можна погодитись з врахуванням положень п. 177.4. ст. 177 ПК України якими передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, пов'язані з господарською діяльністю. Тобто чинним законодавством передбачено дві головні умови для формування витрат - це безпосередній зв'язок понесених витрат зі здійснюваною господарською діяльністю та документальне підтвердження понесених витрат. Будь-які інші обмежувальні умови, що свідчать про обґрунтованість висновків податкового органу, чинне податкове законодавство не містить.

Так, позивачем до матеріалів справи наданні документи, що підтверджують понесення позивачем витрат, за перевіряємий період, під час здійснення господарської діяльності, які не були відображені в податковій декларації, але безпідставно не були прийнятті та враховані під час складання акту та відповідно не відображено в останньому.

Згідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

В разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування" базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців є сума доходу, отриманого від її діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.

З огляду на те, що судом не встановлено заниження позивачем сум оподаткованого доходу, шляхом заниження доходу та завищення витрат, що призвело до невірного визначення бази оподаткування податком на доходи фізичної особи та сплати єдиного внеску, а відтак підлягають скасуванню прийнятті податковим органом відповідні рішення.

Враховуючи вищевикладене, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-006481303 від 24.05.2017 р. зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені та загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 35142,94 грн. та рішення № НОМЕР_4 від 24.05.2017 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 3514,28 грн., також підлягають визнанню протиправними і скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 22.05.2017 року № 2907-17/63 та рішення про опис майна у податкову заставу № 2907-17/63, суд приходить до висновку про те, що сума, визначена податковою вимогою, не являється податковим боргом, оскільки позивачем, у встановлений законом строк, розпочато процедуру оскарження податкового повідомлення-рішення, а отже грошові зобов'язання вважаються неузгодженими.

Згідно положень статей 88, 89 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобовязання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобовязання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пункт 89.1 статті 89 Податкового кодексу України).

Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке предявляється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 91.1 статті 91 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податкового керуючого.

Таким чином, умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та призначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Відтак, виходячи з того, що оскаржувана податкова вимога винесена контролюючим органом протиправно, виключно у звязку з наявною у позивача податкової заборгованості, яка виникла через несплату позивачем податкових зобовязань, які є неузгодженими, з урахуванням похідного характеру рішення про опис майна у податкову заставу, останнє також є протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Беручи до уваги вищезазначеного, позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 підлягають задоволенню, а судові витрати розподілу відповідно до ст.94 КАС України.

Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Аміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.01.2017р. № НОМЕР_1.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.01.2017р. № НОМЕР_2.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.01.2017р. № НОМЕР_3.

Визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф- від 24.05.2017р. про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 35 142,94 грн.

Визнати протиправними та скасувати рішення № НОМЕР_4 від 24.05.2017р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 3514,28 грн..

Визнати протиправними та скасувати податкову вимогу форми «Ф» про сплату суми податкового боргу у розмірі 42624,95грн. від 22.05.2017р. № 2907-17/63; Визнати протиправними та скасувати рішення № 2907-17/63 від 22.05.2017 року про опис майна у податкову заставу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП- НОМЕР_5) судовий збір у розмірі 875,50 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, зазначені в ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Суддя ОСОБА_1