Справа № 332/1183/17(2-а/332/53/17)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

332/1183/17(2-а/332/53/17)

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2017 року

справа № 332/1183/17(2-а/332/53/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2017 р. по справі за позовом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця в частині стягнення з боржника виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2017 р. адміністративний позов Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 155 КАС України у зв'язку із повторною неявкою позивача у судове засідання без поважних причин.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернулась з апеляційною скаргою в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність залишення адміністративного позову без розгляду на підставі ст. 155 КАС України у зв'язку з тим, що позивач , будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, двічі не прибув в судове засідання, призначене на 07.06.2017, та 19.06.2017р. без поважних причин та від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Як зазначено судом першої інстанції, в судові засідання 07 та 19 червня 2017 року представник позивача в судові засідання не з’явився, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за своєї відсутності не надав.

Разом з тим, відповідно частин 1, 2 статті 33 КАС України, судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями.

Повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі, з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що судовий виклик або судове повідомлення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки, складеного відповідно до статті 34 цього Кодексу факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), електронною поштою, телефонограмою, опублікування у друкованому засобі масової інформації.

За змістом частин 1,3 статті 35 КАС України, повістка вручається під розписку. Повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Отже, з наведених процесуальних норм слідує, що повідомлення осіб, які беруть участь у справі здійснюється шляхом завчасного надсилання повісток на адресу, зазначену цими особами рекомендованою кореспонденцією; належним доказом повідомлення - є зворотна розписка осіб, які беруть участь у справі.

Проте, як вбачається з матеріалів справи повістки про слухання справи вручені позивачу не своєчасно.

Згідно п. 8 Довідки про результати узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу III Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №14 «Про узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу III Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ» вирішуючи питання про залишення позовної заяви без розгляду, зупинення чи закриття провадження у справі, суди, усвідомлюючи, що подальше провадження у справі припиняється, та можливе настання негативних наслідків для сторони, зобов'язані ретельно перевіряти підстави для вчинення таких процесуальних дій, повноваження представників осіб, докази тощо.

Крім того, слід зазначити, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п. 1 ст. 32 цієї Конвенції), трактує доступ до правосуддя як одне з фундаментальних прав людини і громадянина, яке випливає зі змісту права на справедливий, незалежний, безсторонній суд, утворений на підставі закону.

Так, у справі «Меньшакова проти України» (заява №377/02) Європейський суд з прав людини вкотре виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду.

Зокрема, Суд наголосив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (п. 52 рішення від 08.04.2010 року в справі «Меньшакова проти України»).

Таким чином, залишаючи позовну заяву Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя без розгляду, суд першої інстанції порушив норми процесуального закону.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неправомірно постановив ухвалу від 19 червня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст.ст. 199 ч. 1 п. 3, 204 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим ухвала підлягає скасуванню як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 202, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя - задовольнити .

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2017 р.– скасувати та справу направити для продовження розгляду..

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.М. Лукманова