Справа № 711/1216/17
Суддя: Дунаєв С. О.
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №711/1216/17

Номер провадження 2-а/711/85/17

03 листопада 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі

головуючий суддя Дунаєв С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії державного виконавця Лисенко М.А. відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Черкаській області про накладення штрафу на Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (далі Департамент) та скасувати постанову державного виконавця від 07.02.2017р. №648 про накладення штрафу на Департамент в розмірі 5100грн, винесену в межах виконавчого провадження №48496280.

В обґрунтування позову зазначено, що державний виконавець Лисенко М.А. під час прийняття рішення про накладення штрафу не врахував особливостей діяльності і фінансування Департаменту та обставин виконавчого провадження, які свідчать про те, що судове рішення не виконано Департаментом добровільно з поважних причин.

Відповідач позовні вимоги не визнав та надав суду заперечення, в обґрунтування яких зазначено, що відсутність у боржника виконавчого провадження коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання судового рішення. Окремо зауважено, що всупереч вимог законодавства державного виконавця не повідомлено про заходи, які вчиняються боржником (позивачем) для виконання судового рішення в межах ВП №48496280, які б давали підстави встановити поважність причин несвоєчасного фактичного виконання судового рішення. Тож відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши усі наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

В провадженні Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області перебуває виконавче провадження №48496280 за виконавчим листом №2-а/711/177/14, виданого 06.08.2015р. Придніпровським районним судом м. Черкаси, згідно з яким, зобов'язано Департамент здійснити перерахунок щорічної одноразової допомоги до 5 травня у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком станом на 2014 рік та виплатити недоплачену різницю ОСОБА_1.

Постановою державного виконавця від 14.08.2015р. відкрито виконавче провадження.

Листом від 19.10.2015р. Департамент повідомив державного виконавця про часткове виконання судового рішення в частині перерахування розміру щорічної одноразової допомоги, внаслідок якого визначено, що ОСОБА_1 до виплати підлягає сума коштів в розмірі 6915грн. Цим же листом боржник повідомив, що в частині виплати зазначеної суми судове рішення не може бути виконано Департаментом у звязку з відсутністю фінансування таких видатків з державного бюджету.

07.02.2017р. державним виконавцем Лисенко М.А. прийнято постанову про накладення штрафу на Департамент в розмірі 5100грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності застосування державним виконавцем його повноважень з притягнення боржника виконавчого провадження до відповідальності за порушення порядку виконання судового рішення.

Надаючи оцінку доводам сторін суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIIІ (далі Закон №1404-VIIІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.5 ст.26 Закону №1404-VIIІ, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону №1404-VIIІ у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф, в якій також зазначається вимога виконання рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягають негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попереджають про кримінальну відповідальність.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії встановлена ст.75 Закону №1404-VIIІ за змістом якої у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути застосоване лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Відповідно до ст.ст.23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку виконати судове рішення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених вище норм матеріального права висловлена Верховним Судом України в постановах від 24.03.2015р. №21-66а15 та від 23.03.2016р. №21-4542а15.

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2015р. Департамент письмово повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду в частині здійснення виплати коштів ОСОБА_1 за постановою суду у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування присуджених виплат. В той же час зазначено, що ОСОБА_1 здійснено нарахування до виплати суму коштів в розмірі 6915грн.

За таких обставин, невиконання судового рішення Департаментом в частині виплати ОСОБА_1 нарахованих сум грошової допомоги обумовлене відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності виділених цільових коштів з Державного бюджету України, а тому не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Щодо доводів сторін про необхідність виконання виконавчого листа №2-а/711/177/14, виданого 06.08.2015р. Придніпровським районним судом м. Черкаси, в порядку, передбаченому Законом України від 05.06.2012р. №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», то суд звертає увагу, що зазначеним законом регулюється порядок виконання рішень судів про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна. З огляду на зміст судового рішення на виконання якого виданий виконавчий лист №2-а/711/177/14 від 06.08.2015р., то виконання такого рішення в порядку, передбаченому Законом №4901-VI можливе за умови зміни судом способу і порядку виконання рішення суду (ст.7 Закону №4901-VI). Натомість доводи відповідача щодо того, що дія цього Закону не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки судове рішення було прийнято після набрання таким Законом чинності, є помилковими.

Варто звернути увагу, що Закон №4901-VI приймався як раз у зв'язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення, виплату коштів. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Тобто, списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів.

Посилання представника відповідача на рішення Європейського суду з прав людини щодо неможливості посилання державним органом при виконанні судових рішень на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань є необґрунтованими, оскільки в даному випадку мова не йде про звільнення позивача від виконання рішення суду, а про оцінку причин такого невиконання та про наявність правових підстав для накладення штрафу, як заходу юридичної відповідальності за безпідставне невиконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч зазначених вимог відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження вчинення державним виконавцем дій, направлених на зясування причин невиконання судового рішення. Беручи до уваги, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких заходів, направлених на забезпечення виконання судового рішення по ВП №48496280, окрім направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, то доводи представника відповідача про невиконання Департаментом свого обовязку щодо здійснення заходів направлених на сприяння виконанню судового рішення є необґрунтованими.

Отже, оскільки Департамент мав поважні причини невиконання судового рішення, то оскаржувана постанова державного виконавця є передчасною, а відтак, підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст. 2, 17, 18, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 в частині накладення штрафу на Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації за невиконання рішення суду без поважних причин та скасувати постанову такого державного виконавця від 07.02.2017р. про накладення штрафу в розмірі 5100грн, винесену в межах виконавчого провадження №48496280.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: ОСОБА_3