Справа № 278/1794/17
Суддя: Дубовік О. М.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 278/1794/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовік О. М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти ОСОБА_2 в Житомирській області ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Зазначив, що рухаючись на автомобілі, належному іншому пасажирові, який є учасником бойових дій, був зупинений відповідачем без повідомлення причини зупинки та висловив вимогу передати йому, зокрема поліс страхування. Хоча поліс страхування на автомобіль наявний, власник предявив відповідачу посвідчення учасника бойових дій, оскільки відповідно до Закону звільнений від обовязкового страхування. Вказав, що не дивлячись на наведене, відповідач виніс постанову серії БР № 927079. Окрім того, відповідачем не було складено протоколу, що позбавило позивача заявляти свої доводи, міркування та надавати покази.

У звязку з наведеним просить скасувати згадану вище постанову.

У судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та письмові пояснення (а.с. 39-40).

Представник позивача також не зявився у засідання, призначене 07.11.2017 року, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи без сторони позивача (а.с. 38).

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про часі місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 25, 37).

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження в справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" встановлений обовязок учасників дорожнього руху, зокрема, знати й неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів із питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 21.2. ст. 21 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху (1306-2001-п) та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3 ст. 21 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

За змістом ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил користування засобами транспорту, передбачені, зокрема, ч. 5 ст. 121, ст. 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення й накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч. 2 ст. 222 КУпАП).

Частиною 3 ст. 254 КУпАП визначено, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова в справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП працівниками органів і підрозділів Національної поліції не складається.

Із постанови серії БР № 927079 вбачається, що 29 липня 2017 року о 06-40 позивач, керуючи транспортним засобом, не пристебнувся ременем безпеки та не мав при собі полісу обов'язкового страхування, чим порушив вимоги ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 4).

Згідно з ч. 5 ст. 121 КУпАП за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не пред'явила для перевірки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

У п. 2.3 "в" Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, закріплений обов'язок водія для забезпечення безпеки дорожнього руху на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку в Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підпунктом "ґ" пункту 2.1. Правил дорожнього руху України передбачено обов'язок водія мати при собі, зокрема поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п. 2.4. "а" Правил дорожнього руху України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1., зокрема поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією зі страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Пунктом 21.2. ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Відповідно до п. 21.3. ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2. цієї статті, на їх вимогу.

З аналізу зазначених норм можливо зробити висновок, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу відповідних посадових осіб пред'являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а у випадку звільнення від такого обов'язкового страхування - відповідні підтверджуючі документи (посвідчення).

Щодо доводів позивача про те, що контроль за наявністю поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється Національною поліцією тільки при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, суд вважає за необхідне зазначити, що вимога щодо пред'явлення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не обовязково має бути пов'язана зі складанням протоколу щодо порушення позивачем ПДР та оформленням матеріалів дорожньо-транспортних пригод, оскільки відповідно до вимог ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у тому числі у випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу.

Хоча відповідачем суду під час судового розгляду й не було надано доказів факту порушення позивачем вимог п. 2.3 "в" Правил дорожнього руху щодо користування ременями безпеки, наявними матеріалами справи підтверджується факт відсутності в позивача поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач, як випливає з його письмових пояснень (а.с. 39), визнав обставину відсутності при собі полісу. Під час розгляду справи суду також не було надано поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач пояснив, що керував транспортним засобом у присутності власника автомобіля, який є учасником бойових дій, а тому звільняється від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Дійсно, п. 13.1. ст. 13 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів учасники бойових дій звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, однак, як визначено імперативою даного пункту, лише ті, які особисто керують належними їм транспортними засобами.

З огляду на те, що норма вказаного вище пункту не звільнює осіб, які керують транспортним засобом, належним учаснику бойових дій в його присутності, від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, суд дійшов висновку, що позивачем були порушені вимоги підпункту "ґ" пункту 2.1. Правил дорожнього руху України.

Крім того, в постанові про накладання адміністративного стягнення, зміст якої було оголошено позивачу, стоїть його особистий підпис про отримання копії постанови про адміністративне правопорушення без зазначення будь-яких зауважень щодо незгоди з даною постановою; письмових пояснень під час складання постанови позивачем відповідачу також надано не було, про що свідчить відмітка у п. 8 останної.

Отже, на момент складання оскаржуваної постанови позивач не заперечував проти її змісту.

Свідок ОСОБА_4, який також був одним із пасажирів у автотранспортному засобі, який було зупинено відповідачем, зазначив, що позивач під час руху авто знаходився пристебнутий ременем безпеки. На вимогу інспектора надати поліс страхування водієм нібито було надано останній. Дані свідчення судом до уваги не беруться, так як у наданих показах маються розбіжності з поясненнями, які надав позивач.

Враховуючи, що позивачем порушено вимоги Правил дорожнього руху, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно притягнув його до відповідальності.

Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своїм змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглянута, а спірна постанова прийнята відповідачем у присутності позивача, якому роз'яснювалися його права й обов'язки, надано можливість надати свої пояснення та зауваження.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 6-12, 69-71 КАС України, ст.ст. 121, 126, 245, 246, 251, 254, 258 КУпАП, ст.ст. 23, 31 Закону України Про Національну поліцію, ст.ст. 13, 21 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.ст. 14, 16 Закону України "Про дорожній рух", -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти ОСОБА_2 в Житомирській області ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова суду вступає в законну силу після спливу строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський районний суд Житомирської області. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О. М. Дубовік