Справа № 826/19813/16
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача Денисенко О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 серпня 2016 року №;

- визнати протиправним та скасувати рішення №27/26-55-13-06 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09 листопада 2016 року;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2016 року №Ф-22.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року було зупинено апеляційне провадження у даній справі та ухвалою суду від 02 листопада 2017 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, - поновлено.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами податкового органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питання контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів фізичної особи - платника податків ОСОБА_4 за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2015 р.

Результати перевірки відображено в акті перевірки №2256/26-55-13-06- від 27 липня 2016 року, в якому контролюючим органом встановлено наступні порушення позивачем вимог податкового законодавства:

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме - неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014-2015 роки;

- пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 074 803,66 грн., а саме в 2014 році - 66 618,99 грн., в 2015 році - 2 008 184,67 грн.

- п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску в сумі 161 845,28 грн.

Такі висновки податкового органу обґрунтовані наступним.

ОСОБА_4 у 2009 році придбав 38 квартир та земельних ділянок відповідно у с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області. Протягом 2013-2015 років позивачем на підставі договорів купівлі-продажу здійснено продаж 20 квартир із земельними ділянками громадянам (в тому числі: у 2013 році 1 квартира та земельна ділянка, у 2014 році 14 квартир та земельних ділянок, у 2015 році 5 квартир та земельних ділянок), що визначено як систематичний продаж для досягнення прибутку.

На момент придбання та продажу нерухомого майна позивач не був зареєстрований як фізична особа-підприємець у передбаченому законодавством порядку.

Відповідачем в акті перевірки зазначено, що згідно банківських виписок про рух коштів по розрахунковому рахунку протягом 2014-2015 років позивач отримав дохід від операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомого майна на загальну суму 21 185 727,58 грн., в тому числі у 2014 році - 9 125 456,24 грн., у 2015 році - 12 060 271,34 грн.; документів, підтверджуючих витрати, пов'язані із веденням господарської діяльності до перевірки не надано.

Виходячи з позиції податкового органу, діяльність позивача є підприємницькою діяльністю із систематичного продажу нерухомого майна з метою отримання прибутку, тому доходи, отримані від такої діяльності, мають оподатковуватись за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України.

Наведене, виходячи з позиції податкового органу, призвело також до заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску в сумі 161 845,28 грн., а саме в 2014 році - 71 850,00 грн., в 2015 році - 89 995,28 грн., внаслідок заниження податку на доходи фізичних осіб.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10 серпня 2016 року №, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України за порушення підпункту 49.18.5 пункту 49.1 статті 49, пункту 179.1 статті 179 та пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 2 593 844,58 грн., в тому числі за основним платежем - 2 074 803,66 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 519 040,92 грн.

Рішенням №27/26-55-13-06 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09 листопада 2016 року ДПІ у Печерському районі вирішила застосувати до ОСОБА_4 штрафні санкції у розмірі 16 184,53 грн. за порушення підпункту 1 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Крім цього, винесено вимог про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2016 року №Ф-22, згідно з якою заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску становить 161 845,28 грн.

Вважаючи вказані рішення податкового органу протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Позов обґрунтований тим, що позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець, а тому доходи від операцій з продажу нерухомого майна не можуть оподатковуватися за ставками, встановленими для осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність. Податок був сплачений при продажу нерухомості згідно з вимогами ст. 172 Податкового кодексу України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у період, за який проведено перевірку, позивачем фактично здійснювалась підприємницька діяльність, що полягала у систематичному продажу нерухомого майна з метою одержання прибутку, а тому такі операції повинні оподатковуватися за правила ст. 177 Податкового кодексу України. Заниження податку на доходи призвело до заниження нарахування внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Перевіряючи такий висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Частиною 2 ст. 3 Господарського кодексу України встановлено, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Частиною 2 ст. 50 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

В матеріалах справи відсутні докази реєстрації позивача в якості фізичної особи-підприємця.

В своїх пояснення апелянт зазначає, що він не має статусу фізичної особи-підприємця, а договори купівлі-продажу квартир та земельних ділянок протягом 2014-2015 років укладалися ним як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем, що підтверджується змістом таких договорів, наданих на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 190-250, том 1, 1-186, том 2).

Судом встановлено, що вказані квартири були придбані позивачем як фізичною особою у 2009 році, на підтвердження чого позивачем надано копії договорів.

Протягом 2013-2015 років на підставі договорів купівлі-продажу здійснено продаж 20 квартир із земельними ділянками громадянам (в тому числі: у 2013 році 1 квартира та земельна ділянка, у 2014 році 14 квартир та земельних ділянок, у 2015 році 5 квартир та земельних ділянок).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем та обставина, що податкові зобов'язання за договорами купівлі-продажу сплачувалися в порядку ст. 172 Податкового кодексу України, якою визначено порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомого майна.

Пунктом 172.1 ст. 172 Податкового кодексу України передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об'єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

За положеннями п. 172.2 ст. 172 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, що становить 5 %.

Згідно з п. 172.4 ст. 172 Податкового кодексу України під час проведення операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Підпунктом «а» п. 172.5 ст. 172 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку визначається та самостійно сплачується особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни через банківські установи.

Саме в такому порядку здійснювалося визначення та сплата податкових зобов'язань за наслідками оподаткування господарських зобов'язань від продажу нерухомого майна позивачем.

Відповідач вважає застосування позивачем такого порядку визначення податкових зобов'язань неправомірним, посилаючись на те, що діяльність ОСОБА_4 з продажу нерухомості містить ознаки підприємницької діяльності, а тому має застосовуватися ставка податку, визначена ст. 177 Податкового кодексу України, яка визначає порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 3 п. 167.1 ст. 167 ПК України платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Пунктом 177.2 ст.177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З аналізу наведених вище норм податкового законодавства випливає, що розмір ставки податку та порядок сплати визначається в залежності від статусу платника такого податку, що є відмінними для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як встановлено вище, позивач не зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, у зв'язку з чим висновок податкового органу про порушення ним пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 074 803,66 грн., а саме в 2014 році - 66 618,99 грн., в 2015 році - 2 008 184,67 грн., є помилковим, оскільки за відсутності факту реєстрації в якості фізичної особи-підприємця положення цієї статті до особи не підлягають застосуванню.

Посилання податкового органу, з яким погодився суд першої інстанції, на те, що діяльність позивача щодо продажу об'єктів нерухомості має ознаки підприємницької не спростовує той факт, що ОСОБА_4 не зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відтак, порушення вимог ст. 177 ПК України в діях позивача відсутнє.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 10 серпня 2016 року № є незаконним та підлягає скасуванню.

При вирішенні справи колегія суддів враховує положення п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, якою передбачено, що у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Колегія суддів враховує також правову позицію, висловлену в Остаточному рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», що згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У вказаному рішенні Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв'язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Розглядаючи вимоги адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення №27/26-55-13-06 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09 листопада 2016 року, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Частиною 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Як встановлено судом, позивач не має статусу фізичної особи-підприємця, а, отже, не є платником єдиного внеску, враховуючи відсутність порушення позивачем вимог ст. 177 Податкового кодексу України та, як наслідок, заниження податку на доходи фізичних осіб, а також порушення ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», рішення податкового органу про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09 листопада 2016 року є незаконним та обґрунтованим та підлягає скасуванню.

З цих же підстав підлягає скасування і вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2016 року №Ф-22, що винесена відповідачем на підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції невірно вирішив справу, внаслідок чого постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової - про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь позивача витрат зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10 серпня 2016 року №.

Визнати протиправним та скасувати рішення №27/26-55-13-06 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09 листопада 2016 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2016 року №Ф-22.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору у розмірі 20 761,55 грн. (двадцять тисяч сімсот шістдесят одна гривня 55 коп.).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан О.А. Губська

Постанову в повному обсязі виготовлено 02.11.2017