Справа № 826/4963/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 жовтня 2017 року № 826/4963/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

суддів Літвінової А.В., Мазур А.С.,

при секретарі судового засідання Борсуковській А.О.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - Лапшинкова Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області,

за участю третьої особи - Дзержинського міського відділу Головного управління МВС України у Донецькій області,

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі -відповідачі 1, 2, 3), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо звільнення ОСОБА_1 з ОВС за пунктом 64 підпункт «є»;

визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 12.09.2014 р. №1621 в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС за особисту недисциплінованість;

визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 07.10.2014 р. №363 о/с про звільнення ОСОБА_1 з ОВС за пунктом 64 підпункт «є» без поновлення на службі;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Міністерства внутрішніх справ України в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.10.2014 р. по 31.01.2016 р.;

зобов'язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області видати ОСОБА_1 "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису від 07.10.2014 р. про звільнення за особисту недисциплінованість згідно пункту 64 підпункт «є».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що всупереч нормам діючого трудового законодавства та законодавства, що регулює проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідачами протиправно, без наявності на те законних підстав, звільнено її із займаної посади, чим порушено права та законні інтереси, у той час, як нею не було порушено трудової дисципліни.

Представник відповідача 1 проти позову заперечував, вважаючи позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки з боку відповідача 1 не вчинялося жодної дії щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача 2 проти позову заперечував, вважаючи позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки звільнення позивача є законним і правомірним, виходячи зі встановлення в результаті службового розслідування факту порушення службової дисципліни (самовільне залишення служби без повідомлення керівництва та невихід на службу з серпня 2014 року).

Представник відповідача 3 та третьої особи в судове засідання не з'явились.

Судом встановлено, що позивач з 2006 року проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора з режиму секретності Центрально-міського РВ Горлівського МУ ГУ МВС України в Донецькій області.

Згідно доводів позивача, у серпні 2014 року у зв'язку з подіями, які розгорнулися на території Донецької області, а також враховуючи характер її роботи, що спровокувало погрози її життю та життю її малолітніх дітей з метою вимагання секретних документів з боку терористичних угруповань м. Горлівки Донецької області, вона була вимушена переїхати до м. Києва.

При цьому, згідно пояснень начальника Дзержинського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Г.Л. Приступи від 20.05.2015 року № 7868, співробітники Горлівського МУ ГУ МВС України в Донецькій області та підпорядкованих йому райвідділів мали прибути до нового місця дислокації для несення служби до Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області, однак на зв'язок співробітники виходили не одразу. Так старший інспектор з режиму секретності Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області майор міліції ОСОБА_1 прибула до нового місця дислокації підрозділу тільки 04.11.2014 року. У цей день в приміщенні Дзержинського МВ Головного управління МВС України у Донецькій області майором міліції ОСОБА_1 у складі комісії: заступника начальника режимно-секретного сектору Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ майора міліції ОСОБА_4, та старшого оперуповноваженого режимно-секретного сектору Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ майора міліції ОСОБА_5, було проведене службове розслідування за фактом виявлення загрози витоку секретної інформації Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області за № 601 Дек від 04.11.2014 року. Після складання відповідних документів 04.11.2014 року майор міліції ОСОБА_1 пояснила підполковнику міліції ОСОБА_6, який на той час тимчасово виконував обов'язки начальника Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ, що вона ще остаточно не вирішила чи буде вона виконувати службові обов'язки в Дзержинському МВ, після чого покинула адміністративну будівлю, та на зв'язок більше не виходила. Таким чином старший інспектор з режиму секретності Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області майор міліції ОСОБА_1 перебувала в Дзержинському МВ ГУМВС України в Донецькій області тільки 04.11.2014 року, куди прибула тільки для підписання матеріалів службового розслідування.

Згідно пояснень позивача, перебуваючи у м. Києві, протягом вересня-листопада 2014 року вона намагалась працевлаштуватись в апарат Святошинського та Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві.

У лютому 2015 року позивач звернулась із заявою до Міністра ВС України ОСОБА_7 з проханням сприяти її працевлаштуванню для подальшого проходження служби в ГУ МВС України м. Києва на відповідній посаді згідно офіцерського звання, на яку позивачу було надано відповідь від 20.02.2015 року № 6/1/1-Р-165 про те, що наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 07.10.2014 року № 363 о/с її звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 підпункт «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку з чим вона має прибути до управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Донецькій області для проведення розрахунку та отримання трудової книжки.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи висновку службового розслідування від 12.09.2014 за фактом порушення моральних норм, службової дисципліни окремими працівниками Макіївського, Горлівського, Донецького МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Кіровського, Докучаєвського, Сніжнянського, Харцизького, Шахтарського, Ясинуватського МВ, Новоазовського і Тельманівського РВ та підрозділів ГУМВС України в Донецькій області, встановлено, що 11.09.2014 року до ГУ МВС в області надійшли відомості з Макіївського, Горлівського, Донецького МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Кіровського, Докучаєвського, Сніжнянського, Харцизького, Шахтарського, Ясинуватського МВ, Новоазовського і Тельманівського РВ та підрозділів ГУМВС України в Донецькій області з інформацією про порушення моральних норм та службової дисципліни окремими працівниками цих підрозділів, що виразилося у відмові прибути до м. Маріуполя за наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округу. До теперішнього часу у м. Маріуполі ці працівники не з'явилися.

Так, крім іншого, службовим розслідуванням встановлено, що керівництвом Головного управління МВС України в Донецькій області було надано усний наказ всім працівникам ОВС Донецького МУ ГУМВС в області і УКЗ Головного управління прибути до м. Маріуполя для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округу. Окремі працівники самовільно залишили місце дислокації та не виходять на службу з 25 серпня 2014 року до 12.09.2014 року (проведення службового розслідування).

За висновками відповідача 2, старший інспектор РСС Центрально-міського РВ Горлівського МУ майор міліції ОСОБА_1, грубо порушуючи вимоги статті 10 Закону України «Про міліцію», статей 7, 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, пунктів 1.2, 2.2, 4.1. (розділ III) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, в частині обов'язкового дотримання чинного законодавства України, дотримання службової дисципліни, не прибула до м. Маріуполя для подальшого проходження служби. На теперішній час на службу в м. Маріуполі не виходить. Тим самим зазначені працівники не сприяли керівництву ГУМВС в області у зміцненні в підрозділах службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, не стали прикладами у дотриманні дисципліни, бездоганному виконанні вимог статуту, норм моралі, професійної та службової етики. Будь-які відомості, документи, які б підтверджували законність та поважність причин відсутності вказаних працівників на службі, відсутні.

На підставі викладеного, комісія з службового розслідування дійшла висновку, що за особисту недисциплінованість, порушення вимог статті 10 Закону України «Про міліцію», статей 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, порушення Присяги працівника органів внутрішніх справ України, пунктів 1.2, 2.2, 4.1. (розділ III) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виразилось у відмові прибути у важкий для країни час до м. Маріуполя за усним наказом керівництва ГУ МВС в області для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округу, необхідно звільнити з органів внутрішніх справ старшого інспектора режимно-секретного сектора Цетрально-міського РВ Горлівського МУ майора міліції ОСОБА_1

Вказане слугувало підставою для видання ГУ МВС України в Донецькій області наказу від 12.09.2014 року № 1621 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ОВС Макіївського, Горлівського, Донецького МУ, Кіровського, Докучаєвського, Сніжнянського, Харцизського, Шахтарського, Ясинуватського, Краматорського МВ, Новоазовського, Тельмановського РВ, підрозділів апарату ГУ МВС України в Донецькій області та покарання винних» за особисту недисциплінованість, порушення вимог статті 10 Закону України «Про міліцію», статей 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та пунктів 2.2, 4.1. (розділ III) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового статут начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 155-2012 року, що виразилося в невиході на службу з 23-25 серпня 2014 року до цього часу, звільнено з органів внутрішніх справ, зокрема, старшого інспектора режимно-секретного сектора Центрально-Міського - РВ Горлівського МУ майора міліції ОСОБА_1.

На підставі зазначеного наказу, ГУ МВС України в Донецькій області наказом від 07.10.2014 року № 363 о/с «По особовому складу» з 07.10.2014 року звільнено позивача з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 підпункту «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вважаючи протиправними дії відповідача 2 щодо звільнення позивача, а також протиправними спірні накази відповідача 2 від 12.09.2014 року №1621 та від 07.10.2014 року № 363 о/с в частині звільнення позивача, остання звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), який на час розгляду справи є чинним.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів i підрозділів, та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту під проступком розуміється невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За приписами статті 5 і 7 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового i начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 12 вказаного нормативного акту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ. Звільнення з органів внутрішніх справ є найсуворішим видом стягнення, рішення про накладення якого має прийматися з урахуванням тяжкості вчиненого та попередньої роботи особи.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування; перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Відповідно до пункту 5.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013року № 230, якщо вину особи рядового або начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, про що видається наказ.

Судом встановлено, що з січня 2006 року ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора режимно-секретного сектору Центрального-міського районного відділу Горлівського МУ ГУ МВС України.

У зв'язку із захопленням деяких територій Донецької області злочинними угрупуваннями та на виконання наказу МВС України, у липні 2014 року керівництвом Головного управління МВС України в Донецькій області було прийнято рішення про зміну місця дислокації особового складу до м. Маріуполя з подальшою ротацією по Донецькій області. Зокрема, працівникам Горлівського міського управління у подальшому місцем дислокації було визначено Дзержинський міський відділ МВС України Донецької області.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 серпня 2014 року до ГУ МВС в Донецькій області надійшов список про відсутність ряду співробітників на службі з 23 серпня 2014 року, у тому числі і ОСОБА_1

На підставі цієї інформації Головне управління МВС України в Донецькій області провело службове розслідування.

Згідно висновку службового розслідування від 12 вересня 2014 року за фактом порушення моральних норм, службової дисципліни, за особисту недисциплінованість, порушення вимог статті 10 Закону України «Про міліцію», статей 7, 8 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, підпунктів 1.2, 2.2, 4.1 (розділ ІІІ) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виразилося у відмові прибути до м. Маріуполя за усним наказом керівництва ГУ МВС в області для подальшого проходження служби ОВС Маріупольського оперативного округу, запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ працівників , зокрема, майора міліції ОСОБА_1

За наслідками розгляду службового розслідування відповідач видав накази від 12 вересня 2014 року № 1621 «Про порушення службової дисципліни окремими працівникам ОВС Макіївського, Горлівського, Донецького МУ, Кіровського, Докучаєвського, Сніжнянського, Харцизького, Шахтарського, Ясинуватського, Краматорського МВ, Навозаводського, Тельманівського РВ, підрозділів апарату ГУМВС України в Донецькій області та покарання винних» і 7 жовтня 2014 року № 363 о/с про звільнення ОСОБА_8 з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни).

За приписами статті 14 Дисциплінарного статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

Крім того, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (стаття 14 Дисциплінарного статуту).

Згідно цієї ж статті при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Виходячи з наведених норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, суд приходить до висновку, що притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення дисципліни, можливе за умови доведення належними доказами фактів порушень працівником внутрішніх справ вимог законодавства.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність законові.

Наказ про звільнення позивача було прийнято на підставі висновків службового розслідування за фактом порушення моральних норм, службової дисципліни окремими працівниками Макіївського, Горліського, Донецького МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Кіровського, Докучаєвського, Сніжнянського, Харцизського, Шахтарського, Ясинуватського МВ, Новооазовського і Тельманівського РВ та підрозділів ГУМВС в Донецькій області від 12.09.2014р., за результатами якого встановлено, що окремими працівниками, зокрема ОСОБА_1 порушено статтю 10 Закону України «Про міліцію», статті 7,8 Дисциплінарного статуту ОВС та не прибуто до м. Маріуполя для подальшого проходження служби в ОВС. У зв'язку із чим зроблено висновок про грубе порушення службової дисципліни.

У наказі ГУ МВС України в Донецькій області зазначено, що порушення дисципліни полягає у невиході на службу 23-25 серпня 2014 року та не прибуття до м. Маріуполя.

Так, як з'ясувалось під час розгляду справи, у зв'язку із захопленням деяких територій Донецької області злочинними угрупуваннями та на виконання наказу МВС України, у липні 2014 року керівництвом Головного управління МВС України в Донецькій області було прийнято рішення про зміну місця дислокації особового складу до м. Маріуполя з подальшою ротацією по Донецькій області. Зокрема, працівникам Горлівського міського управління у подальшому місцем дислокації було визначено Дзержинський міський відділ МВС України Донецької області.

23 серпня 2014 року до ГУ МВС в Донецькій області надійшов список про відсутність ряду співробітників на службі з 23 серпня 2014 року, в тому числі і позивача, що став підставою для видання спірних наказів про звільнення.

Так, стаття 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначає порядок накладення дисциплінарних стягнень, зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до пункту 6.3.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань особа, відносно якої проводиться таке розслідування, вправі отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування. Також, Відповідачами не враховано індивідуального підходу у визначенні обставин конкретної ситуації стосовно певної особи, яке прямо передбачено законодавцем, так згідно з вимогами п.6.3.2 та п.6.3.3 вищевказаної Інструкції особа, у відношення якої проводиться службове розслідування, має право: брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового, розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять).

Всупереч вимогам пункту 6.2.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та підпункту 2.12, 3.14 Інструкції з оформлення документів у системі МВС України, затвердженої Наказам Міністерства внутрішніх справ України від 27 липня 2012 року №650 на документах, які стали підставою для звільнення з ОВС, відповідачем 2 не надано докази про повідомлення позивача про необхідність надання усних чи письмових пояснень, при проведенні службового розслідування.

Крім того, пункт 6.2.2 Інструкції зобов'язує посадову особу при проведенні службового розслідуванням дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач була повідомлена про службове розслідування, та ознайомлена з його висновками.

Відтак, суд вважає, що службове розслідування було проведено з порушенням вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, відповідачем порушено встановлену процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, що обумовлює протиправність наказу про звільнення за підпунктом «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни).

За загальним правилом будь-яке звільнення особи (як у відносинах публічної служби, так і у звичайних трудових відносинах) має бути обґрунтованим, тобто, мати чітко вказану підставу для звільнення, передбачену або Кодексом законів про працю України, або Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, в даному випадку.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів службового розслідування, воно було призначено 11.09.2014 року, при цьому висновок було складено на наступний день 12.09.2014 року та того ж дня видано наказ про звільнення від 12.09.2014 року за №1621.

Крім того, як встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача 2 у судовому засіданні, позивачем 04.11.2014 року підписувалися акти про знищення документів (м.Дзержинськ), що свідчить про те, що у вказаний період вона фактично виконувала покладені на неї обов'язки, при цьому спірний наказ про звільнення датований - 07.10.2014 року, що є порушенням вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Слід зазначити, що статтею 43 Конституції України передбачено, що Державою гарантовано кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

При цьому, слід зазначити, що позивач на протязі проходження служби, неодноразово заохочувалась за вагомий особистий внесок у справу боротьби зі злочинністю, зміцнення правопорядку, відданість славетним традиціям органів внутрішніх справ України, плідну працю в ім'я процвітання рідної Батьківщини керівництвом ГУ МВС України в Донецькій області. За весь час роботи належним чином виконувала свої обов'язки, як офіцер сприяла зміцненню правопорядку в країні, що не було взято до уваги відповідачем 2 при застосуванні до позивача як крайнього заходу дисциплінарного стягнення - звільнення з посади.

Крім того, згідно доводів позивача, у останньої були наявні перешкоди для прибуття до міста Маріуполя та вона вчиняла всіх можливих заходів для їх усунення щодо виконання своїх службових обов'язків, що не спростовано відповідачами.

Такі перешкоди також обумовлені наявністю у позивача двох малолітніх дітей, що не було враховано відповідачем 2 при застосуванні крайнього заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.

Також, відповідачем 2 не доведено належним чином до позивача інформацію про її звільнення, не ознайомлено зі спірними наказами та не видано трудову книжку.

З огляду на встановлені обставини та беручи до уваги вказані норми законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявності правових підстав та передчасно застосовано крайній захід дисциплінарного впливу на позивача, а саме - звільнення з посади, а відтак спірні накази підлягають скасуванню.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до вимог статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як визначено постановою Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

З огляду на незаконність виданих відповідачем 2 наказів про звільнення позивача з посади та враховуючи її працевлаштування на момент прийняття даного рішення, на користь позивача слід стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.10.2014 року по 31.01.2016 року.

Крім того, відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110) передбачається, що за наявності в трудовій книжці запису про звільнення, надалі визнаного недійсним, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та враховуючи, що трудова книжка позивача перебуває у Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, що було встановлено в судовому засіданні, "Дублікат" трудової книжки має видаватися саме цією особою.

Що стосується позовних вимог, заявлених до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.10.2014 р. по 31.01.2016 р. та зобов'язання видати "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису від 07.10.2014 р. про звільнення за особисту недисциплінованість згідно пункту 64 підпункт «є», суд зазначає, що останнім не вчинялося жодних дій щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справи, відтак вони є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Міністерства внутрішніх справ України з тих же підстав.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, оскільки відповідачем 2 не доведено наявності підстав для звільнення позивача з посади за встановлених обставин, відповідно до вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 12.09.2014 року №1621 в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС за особисту недисциплінованість, порушення вимог статті 10 Закону України "Про міліцію", статей 7, 8 Дисциплінованого статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV, підпунктів 2.2. 4.1 (розділ ІІІ) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України. затверджених наказом МВС України №155-2012р., що виразилося в невиході на службу з 23-25 серпня 2014 року до цього часу. звільнити з органів внутрішніх справ.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 07.10.2014 року №363 о/с про звільнення ОСОБА_1 з ОВС за пунктом 64 підпункт «є» без поновлення на службі.

Стягнути з Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.10.2014 року по 31.01.2016 року.

Зобов'язати Головне управління МВС України в Донецькій області видати ОСОБА_1 "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису від 07.10.2014 року про звільнення за особисту недисциплінованість згідно пункту 64 підпункт «є».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині стягнення з Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

Постанова, відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Є.В. Аблов

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур