Справа № 2-а-320/11
Суддя: Бакай І. А.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-320/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Бакай І. А.

при секретарі Михайлишин О.В.

з участю

заявника ОСОБА_1

представника відповідача Горбової Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 до Кам'янка-Бузького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та зміну способу та порядку виконання постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року по справі №2а-320/11,-

в с т а н о в и в:

Заявниця звернулась до суду та просить поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання та змінити спосіб та порядок виконання постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року по справі №2а-320/11. У підтвердження заявлених вимог покликається на те, що 30 червня 2011 року Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області було прийнято постанову у справі за позовом ОСОБА_1 до УПФ України у Кам'янка- Бузькому районі Львівської області, якою визнано протиправною бездіяльність УПФ України у Кам'янка-Бузькому районі Львівської області щодо недоплати за період починаючи з 01 грудня 2010 року ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зобов'язано відповідача здійснити донарахування та виплату позивачу за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період. Постановлено стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3,40 грн. 26 листопада 2011 року Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області за вищевказаним рішенням суду їй видано виконавчий лист, який представлено до виконання у Кам'янка-Бузький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, проте державним виконавцем було неправомірно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, яка в подальшому була скасована та у травні 2017 році було відновлене виконавче провадження ВП № 30171514. Постановою ВП № 30171514 від 29 травня 2017 року виконавчий лист № 2а-320/11, виданий 26 листопада 2011 року Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області повернуто стягувачу, хоч виплату належного підвищення до пенсії здійснено не було. У вищевказаній постанові державним виконавцем роз'яснено, що відповідно до п.1.2 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження" із заявою про виконання рішення. Разом з тим, у виконавчому листі у справі № 2а-320/11 встановлено термін пред'явлення виконавчого листа до виконання строком 1 рік. Відповідно до ст. 261 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Оскільки їй не було відомо про необхідність звернення до центрального органу виконавчої влади із виконавчим листом та при подачі такого до виконавчої служби цієї норми роз'яснено не було, вважає за необхідне поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання. Також листом відповідача її повідомлено про те, що ОСОБА_1 на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії, однак провести позивачу виплату пенсії відповідно до проведеного розрахунку неможливо, оскільки норми і положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України. Оскільки у виконавчому листі Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області № 2-а-320/11 від 26 листопада 2011 року визначено: "Зобов'язати УПФ України в Кам'янка- Бузькому районі Львівської області здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період, вищевказане судове рішення не передбачає стягнення з боржника конкретної суми коштів, а носить зобов'язальний характер, тому повернувся без реального виконання позивачу. Таким чином виконання судового рішення у даній справі неможливе без зміни його способу. Зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, яким не передбачено виконання рішень зобов'язального характеру, унеможливлюють їх виконання. Така обставина є підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання удового рішення. Вважає, що для повного, своєчасного та неупередженого виконання постанови суду необхідно змінити спосіб виконання постанови суду, а саме винести рішення щодо примусового стягнення коштів щодо боржника, оскільки в самостійному порядку виплатити кошти він відмовляється. Враховуючи вищенаведене, просить змінити подальший порядок і спосіб виконання рішення шляхом стягнення з відповідача на її користь за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період".

У зв'язку з несправністю звукозаписуючого пристрою сторони подали заяви, в якій не заперечили щодо не проведення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним у позові.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову з підстав наведених у письмовому запереченні. Зокрема, відповідачем зазначено, що суд не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення нарахування та виплати підвищення до пенсії, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві. На момент розгляду справи судами, набрав чинності Закон України від 14.06.2011 № 349І-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011рік", яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Аналогічні положення містяться у законах У країни про Державний бюджет України на 2012-2017 роки. На виконання вимог вищезазначених Законів Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 06.07.2011 №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету", яка набрала чинності 23.07.2011р. та від 23.11.2011р. №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які набрали чинності 01.01.2012р. Таким чином пенсійні виплати, передбачені Законом України "Про і соціальний захист дітей війни", в тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Уряду №745 та №1210 здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами. Для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим. У матеріалах справи ОСОБА_1 зазначено, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з державного бюджету України. Просить у відмовити у задоволенні вимог заявці.

Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що заяви підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 124 Конституції У країни судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з врахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пілотному рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, №40450/04, §§ 45, 51) Європейський суд з прав людини нагадав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін, таким чином, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок, тоді як заборгованість за судовим рішенням становить майно (possession) для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції. З посиланням на численні попередні рішення проти України ЄСПЛ вкотре зазначив: "саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції... Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою... Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади..." (§54).

У справі "Афанасьев проти України" (Afanasyev v. Ukraine, № 38722/02, рішення від 5 квітня 2005 року) ЄСПЛ наголосив, що "стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав тa свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі" (§75). У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine? №40450/04) ЄСПЛ уточнив: "Зміст зобов'язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас, засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог же забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством» (§64).

Розгорнуте тлумачення положень статті 13 Конвенції щодо скарг про невиконання рішень національних судів ЄСПЛ дав у справі "Бурдов проти Росії" (№ 2)(Burdov v. Russia ino. 2). N 33509/04, рішення від 15 січня 2009 року): "Якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі... так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів...: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції» (§98).

Таким чином, органи державної влади, у тому числі суд, мають використовувати будь- які передбачені законом засоби, які здатні забезпечити виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, протягом розумного строку.

Відповідно до ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення. За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Згідно ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Постановою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року прийнято постанову у справі за позовом ОСОБА_1 до УПФ України у Кам'янка- Бузькому районі Львівської області, якою визнано протиправною бездіяльність УПФ України у Кам'янка-Бузькому районі Львівської області щодо недоплати за період починаючи з 01 грудня 2010 року ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зобов'язано відповідача здійснити донарахування та виплату позивачу за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період. Постановлено стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Постановою Кам'янка-Бузького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ВП № 30171514 від 29 травня 2017 року виконавчий лист №2а-320/11, виданий 26 листопада 2011 року Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області повернуто стягувачу, оскільки провести виплату пенсії відповідно до проведеного перерахунку неможливо, оскільки норми і положення статті 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

Згідно довідки, виданої відповідачем 30.06.2017 року № 3247/04-44 на виконання постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області №2-а-320/2011 від 30.06.2011 року, управлінням Пенсійного фонду України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області (правонаступник Кам'янка-Бузьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області) проведено донарахування ОСОБА_1 за період з 01.12.2010р. щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в розмірі 791,03 грн. з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до ст. 2 п. 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Згідно п. 2.2. Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 30.04.2002р. N 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.02.2008р. N 5-5) зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 березня 2008 р. за N 209/14900, Управління відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Згідно з нормою ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд констатує, що заявниця, згідно з вимогами ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається тільки за правилами, передбаченими ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Орган з виплати пенсій - Пенсійний Фонд України, діє на підставі Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2002року за № 121/2001. Згідно з п.15 цього Положення, Фонд здійснює свої повноваження через свої територіальні управління. Відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного Фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок з нарахування та виплати доплати до пенсії заявника покладено на управління Пенсійного фонду України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області (правонаступник Кам'янка-Бузьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області), за місцем його проживання.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Цією ж нормою Основного Закону України держава узяла на себе обов'язок забезпечення реалізації громадянами своїх конституційних прав. Нормою ч.1 ст.46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист у старості та у інших випадках, передбачених Законом. У нормах Закону України "Про соціальний захист дітей війни" реалізовано закріплене у ч. 1 ст. 46 Конституції України право на соціальний захист у старості громадян, які мають соціальний статус "Дитини війни", у вигляді доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи влади здійснюють свої повноваження в межах визначених Конституцією та відповідно до Законів України. Відповідно до вимог абзацу 1 пункту 1 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2002 року за № 121/2001, Пенсійний Фонд України є центральним органом виконавчої влади. Згідно з цим Положенням, на Пенсійний Фонд України покладено обов'язок з призначення пенсій, підготовки документів для її виплати та забезпечення своєчасного і у повному обсязі фінансування та виплати пенсій. Пунктом 1.1. Положення про управління Пенсійного Фонду України у районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 30 квітня 2002 року за №8-2, встановлено, що управління Пенсійного Фонду України у районах, містах і районах у містах, є органами Пенсійного Фонду України, які підвідомчі відповідно головним управлінням цього Фонду в автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також встановлено те, що управління Пенсійного Фонду України у районах, містах і районах у містах, створюють єдину систему органів Пенсійного Фонду України та мають своїм завданням забезпечення призначення та виплату пенсій. Таким чином, як видно із наведених нормативно-правових актів, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом України "Про соціальний захист дітей війни", покладено саме на органи Пенсійного Фонду України.

Враховуючи те, що згідно з нормою ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" держава взяла на себе обов'язок з виплати позивачеві доплати до його пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, виконання якого поклала на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний Фонд України, що діє через свій місцевий орган - управління, яке зі свого боку не вчинило усіх необхідних дій із сплати нарахованих заявниці грошових коштів, суд вважає, що відповідач - Кам'янка-Бузьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області, не виконав своїх обов'язків без поважних причин.

У зв'язку із наведеним, також підлягає до задоволення заява ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2а-320/2011.

Керуючись ст.ст. 19, 86, 160-163, 167 ,261, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 до Кам'янка-Бузького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та зміну способу та порядку виконання постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року по справі №2а-320/11- задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа по справі № 2а- 320 11, виданого 26 листопада 2011 року Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області до виконання.

Змінити спосіб та порядок виконання постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року із "Зобов'язати УПФ України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз.1 ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період" на "Стягнути із УПФ України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області на користь ОСОБА_1 за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період".

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Бакай І.А.

Оригілал ухвали.

при секретарі Михайлишин О.В.

з участю

заявника ОСОБА_1

представника відповідача Горбової Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 до Кам'янка-Бузького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та зміну способу та порядку виконання постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року по справі №2а-320/11,-

в с т а н о в и в:

Заявниця звернулась до суду та просить поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання та змінити спосіб та порядок виконання постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року по справі №2а-320/11. У підтвердження заявлених вимог покликається на те, що 30 червня 2011 року Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області було прийнято постанову у справі за позовом ОСОБА_1 до УПФ України у Кам'янка- Бузькому районі Львівської області, якою визнано протиправною бездіяльність УПФ України у Кам'янка-Бузькому районі Львівської області щодо недоплати за період починаючи з 01 грудня 2010 року ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зобов'язано відповідача здійснити донарахування та виплату позивачу за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період. Постановлено стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3,40 грн. 26 листопада 2011 року Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області за вищевказаним рішенням суду їй видано виконавчий лист, який представлено до виконання у Кам'янка-Бузький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, проте державним виконавцем було неправомірно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, яка в подальшому була скасована та у травні 2017 році було відновлене виконавче провадження ВП № 30171514. Постановою ВП № 30171514 від 29 травня 2017 року виконавчий лист № 2а-320/11, виданий 26 листопада 2011 року Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області повернуто стягувачу, хоч виплату належного підвищення до пенсії здійснено не було. У вищевказаній постанові державним виконавцем роз'яснено, що відповідно до п.1.2 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження" із заявою про виконання рішення. Разом з тим, у виконавчому листі у справі № 2а-320/11 встановлено термін пред'явлення виконавчого листа до виконання строком 1 рік. Відповідно до ст. 261 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Оскільки їй не було відомо про необхідність звернення до центрального органу виконавчої влади із виконавчим листом та при подачі такого до виконавчої служби цієї норми роз'яснено не було, вважає за необхідне поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання. Також листом відповідача її повідомлено про те, що ОСОБА_1 на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії, однак провести позивачу виплату пенсії відповідно до проведеного розрахунку неможливо, оскільки норми і положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України. Оскільки у виконавчому листі Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області № 2-а-320/11 від 26 листопада 2011 року визначено: "Зобов'язати УПФ України в Кам'янка- Бузькому районі Львівської області здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період, вищевказане судове рішення не передбачає стягнення з боржника конкретної суми коштів, а носить зобов'язальний характер, тому повернувся без реального виконання позивачу. Таким чином виконання судового рішення у даній справі неможливе без зміни його способу. Зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, яким не передбачено виконання рішень зобов'язального характеру, унеможливлюють їх виконання. Така обставина є підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання удового рішення. Вважає, що для повного, своєчасного та неупередженого виконання постанови суду необхідно змінити спосіб виконання постанови суду, а саме винести рішення щодо примусового стягнення коштів щодо боржника, оскільки в самостійному порядку виплатити кошти він відмовляється. Враховуючи вищенаведене, просить змінити подальший порядок і спосіб виконання рішення шляхом стягнення з відповідача на її користь за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період".

У зв'язку з несправністю звукозаписуючого пристрою сторони подали заяви, в якій не заперечили щодо не проведення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним у позові.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову з підстав наведених у письмовому запереченні. Зокрема, відповідачем зазначено, що суд не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення нарахування та виплати підвищення до пенсії, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві. На момент розгляду справи судами, набрав чинності Закон України від 14.06.2011 № 349І-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011рік", яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Аналогічні положення містяться у законах У країни про Державний бюджет України на 2012-2017 роки. На виконання вимог вищезазначених Законів Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 06.07.2011 №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету", яка набрала чинності 23.07.2011р. та від 23.11.2011р. №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які набрали чинності 01.01.2012р. Таким чином пенсійні виплати, передбачені Законом України "Про і соціальний захист дітей війни", в тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Уряду №745 та №1210 здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами. Для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим. У матеріалах справи ОСОБА_1 зазначено, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з державного бюджету України. Просить у відмовити у задоволенні вимог заявці.

Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що заяви підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 124 Конституції У країни судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з врахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пілотному рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, №40450/04, §§ 45, 51) Європейський суд з прав людини нагадав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін, таким чином, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок, тоді як заборгованість за судовим рішенням становить майно (possession) для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції. З посиланням на численні попередні рішення проти України ЄСПЛ вкотре зазначив: "саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції... Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою... Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади..." (§54).

У справі "Афанасьев проти України" (Afanasyev v. Ukraine, № 38722/02, рішення від 5 квітня 2005 року) ЄСПЛ наголосив, що "стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав тa свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі" (§75). У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine? №40450/04) ЄСПЛ уточнив: "Зміст зобов'язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас, засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог же забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством» (§64).

Розгорнуте тлумачення положень статті 13 Конвенції щодо скарг про невиконання рішень національних судів ЄСПЛ дав у справі "Бурдов проти Росії" (№ 2)(Burdov v. Russia ino. 2). N 33509/04, рішення від 15 січня 2009 року): "Якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі... так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів...: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції» (§98).

Таким чином, органи державної влади, у тому числі суд, мають використовувати будь- які передбачені законом засоби, які здатні забезпечити виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, протягом розумного строку.

Відповідно до ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення. За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Згідно ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Постановою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року прийнято постанову у справі за позовом ОСОБА_1 до УПФ України у Кам'янка- Бузькому районі Львівської області, якою визнано протиправною бездіяльність УПФ України у Кам'янка-Бузькому районі Львівської області щодо недоплати за період починаючи з 01 грудня 2010 року ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зобов'язано відповідача здійснити донарахування та виплату позивачу за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період. Постановлено стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Постановою Кам'янка-Бузького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ВП № 30171514 від 29 травня 2017 року виконавчий лист №2а-320/11, виданий 26 листопада 2011 року Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області повернуто стягувачу, оскільки провести виплату пенсії відповідно до проведеного перерахунку неможливо, оскільки норми і положення статті 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

Згідно довідки, виданої відповідачем 30.06.2017 року № 3247/04-44 на виконання постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області №2-а-320/2011 від 30.06.2011 року, управлінням Пенсійного фонду України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області (правонаступник Кам'янка-Бузьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області) проведено донарахування ОСОБА_1 за період з 01.12.2010р. щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в розмірі 791,03 грн. з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до ст. 2 п. 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Згідно п. 2.2. Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 30.04.2002р. N 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.02.2008р. N 5-5) зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 березня 2008 р. за N 209/14900, Управління відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Згідно з нормою ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд констатує, що заявниця, згідно з вимогами ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається тільки за правилами, передбаченими ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Орган з виплати пенсій - Пенсійний Фонд України, діє на підставі Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2002року за № 121/2001. Згідно з п.15 цього Положення, Фонд здійснює свої повноваження через свої територіальні управління. Відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного Фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок з нарахування та виплати доплати до пенсії заявника покладено на управління Пенсійного фонду України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області (правонаступник Кам'янка-Бузьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області), за місцем його проживання.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Цією ж нормою Основного Закону України держава узяла на себе обов'язок забезпечення реалізації громадянами своїх конституційних прав. Нормою ч.1 ст.46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист у старості та у інших випадках, передбачених Законом. У нормах Закону України "Про соціальний захист дітей війни" реалізовано закріплене у ч. 1 ст. 46 Конституції України право на соціальний захист у старості громадян, які мають соціальний статус "Дитини війни", у вигляді доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи влади здійснюють свої повноваження в межах визначених Конституцією та відповідно до Законів України. Відповідно до вимог абзацу 1 пункту 1 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2002 року за № 121/2001, Пенсійний Фонд України є центральним органом виконавчої влади. Згідно з цим Положенням, на Пенсійний Фонд України покладено обов'язок з призначення пенсій, підготовки документів для її виплати та забезпечення своєчасного і у повному обсязі фінансування та виплати пенсій. Пунктом 1.1. Положення про управління Пенсійного Фонду України у районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 30 квітня 2002 року за №8-2, встановлено, що управління Пенсійного Фонду України у районах, містах і районах у містах, є органами Пенсійного Фонду України, які підвідомчі відповідно головним управлінням цього Фонду в автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також встановлено те, що управління Пенсійного Фонду України у районах, містах і районах у містах, створюють єдину систему органів Пенсійного Фонду України та мають своїм завданням забезпечення призначення та виплату пенсій. Таким чином, як видно із наведених нормативно-правових актів, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом України "Про соціальний захист дітей війни", покладено саме на органи Пенсійного Фонду України.

Враховуючи те, що згідно з нормою ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" держава взяла на себе обов'язок з виплати позивачеві доплати до його пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, виконання якого поклала на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний Фонд України, що діє через свій місцевий орган - управління, яке зі свого боку не вчинило усіх необхідних дій із сплати нарахованих заявниці грошових коштів, суд вважає, що відповідач - Кам'янка-Бузьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області, не виконав своїх обов'язків без поважних причин.

У зв'язку із наведеним, також підлягає до задоволення заява ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2а-320/2011.

Керуючись ст.ст. 19, 86, 160-163, 167 ,261, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 до Кам'янка-Бузького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та зміну способу та порядку виконання постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року по справі №2а-320/11- задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа по справі № 2а- 320 11, виданого 26 листопада 2011 року Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області до виконання.

Змінити спосіб та порядок виконання постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року із "Зобов'язати УПФ України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз.1 ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період" на "Стягнути із УПФ України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області на користь ОСОБА_1 за період починаючи з 01 грудня 2010 року щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум за даний період".

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Бакай І.А.

Оригінал ухвали.