Справа № 826/3335/17
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3335/17 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіовидавнича компанія "Мастер" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіовидавнича компанія "Мастер" до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіовидавнича компанія "Мастер" звернулось до суду з адміністративним позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення від 23.02.2017 № 224.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіовидавнича компанія "Мастер" звернулось до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення з заявами щодо переоформлення та продовження строку дії ліцензії на мовлення НР № 00185-м від 12.02.2010 (ефірне, місцеве радіомовлення з використанням частоти 100,5 МГц у м. Харкові, потужність передавача - 1,0 кВт, обсяг мовлення - 24 години на добу).

23.03.2017 Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення прийнято рішення № 224 "Про заяви ТОВ "ТРВК "МАСТЕР", м. Харків, щодо переоформлення та продовження строку дії ліцензії на мовлення (НР № 00185-м від 12.02.2010) (ефірне, позивні: "ВЕСТИ.РАДИО")", яким вирішено відмовити позивачу у продовженні строку дії ліцензії НР № 00185-м від 12.02.2010 та залишено без розгляду заяву щодо переоформлення ліцензії на мовлення НР № 00185-м від 12.02.2010 у зв'язку зі зміною відомостей про пов'язаних осіб, кінцевого бенефіціарного власника.

У зазначеному рішенні Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення зазначено наступне: "ТОВ "ТЕЛЕРАДІОВИДАВНИЧА КОМПАНІЯ "МАСТЕР", м. Харків, рішеннями Національної ради:

- від 17.07.2014 № 265 у зв'язку з порушенням ч. 7 ст. 27, ч. 8 ст. 28 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" оголошено попередження,

- від 09.02.2017 № 99 у зв'язку з порушенням вимог ч. 5 ст. 9 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" застосовано санкцію "стягнення штрафу" у розмірі 5 %, оскільки добовий обсяг ведення передач державною мовою склав 49,22%.

Станом на момент розгляду питання про продовження ліцензії на мовлення рішення Національної ради від 17.07.2014 № 265 оскаржується ліцензіатом в судовому порядку.

Зазначаємо, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2016 у справі № 826/10949/16 (про визнання протиправним і скасування рішення Національної ради від 17.07.2014 № 265) позовну заяву ТОВ "ТЕЛЕРАДІОВИДАВНИЧА КОМПАНІЯ "МАСТЕР", м. Харків, залишено без розгляду у зв'язку з відкликанням позивачем своєї заяви.

Незважаючи на те, що позовна заява ТОВ "ТЕЛЕРАДІОВИДАВНИЧА КОМПАНІЯ "МАСТЕР", м. Харків, була відкликана добровільно, повторно звернувся до суду з оскарженням рішення № 265 від 17.07.2014

Наразі триває провадження у справі № 826/16464/16.

На момент розгляду питання про продовження ліцензії на мовлення НР № 00185-м від 12.02.2010 рішення Національної ради від17.07.2014 № 265 та від 09.02.2017 № 99 не скасовані в судовому порядку, а отже є чинними."

Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіовидавнича компанія "Мастер" не погоджуючись з рішенням від 23.02.2017 № 224, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач є Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення (далі - Національна рада).

Частиною 1 статті 23 вказаного закону встановлено, що ліцензування мовлення здійснюється виключно Національною радою відповідно до порядку та вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення".

Статтею 1 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" встановлено, що ліцензія на мовлення - документ державного зразка, який видається Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення та засвідчує право ліцензіата відповідно до умов ліцензії здійснювати мовлення, використовувати канали мовлення, мережі мовлення, канали багатоканальних телемереж. Ліцензування мовлення - видача, продовження, переоформлення, анулювання ліцензій на мовлення, внесення змін до ліцензій на мовлення, видача дублікатів ліцензій на мовлення, ведення ліцензійних справ та ліцензійних реєстрів, контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов і умов ліцензії, видача розпоряджень про усунення порушень ліцензійних умов і умов ліцензії, а також розпоряджень про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування мовлення

Згідно з частиною 9 статті 23 вказаного Закону ліцензія на мовлення, видана Національною радою, є єдиним і достатнім документом, що надає ліцензіату право відповідно до умов ліцензії здійснювати мовлення, користуватися каналами мовлення за умови наявності у володільців радіоелектронних засобів передбачених законом дозволів на їх експлуатацію.

Частинами першою, другою та третьою статті 33 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" встановлено, що кожний ліцензіат має право на продовження строку дії ліцензії на мовлення. Для продовження строку дії ліцензії на мовлення необхідно не раніше ніж за 210 днів та не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії ліцензії подати до Національної ради заяву про продовження ліцензії на мовлення відповідно до вимог статті 24 цього Закону. Заяву про продовження строку дії ліцензії, подану раніше ніж за 210 днів до закінчення строку дії ліцензії, Національна рада повертає ліцензіату без розгляду протягом п'яти робочих днів з дня її надходження. Заява про продовження строку дії ліцензії на мовлення розглядається і рішення щодо неї приймається не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії ліцензії.

Відповідно до частини 4 статті 33 вказаного Закону за результатами розгляду заяви Національна рада приймає рішення про продовження строку дії ліцензії на мовлення або про відмову у продовженні строку дії ліцензії. Протягом п'яти робочих днів після прийняття відповідного рішення Національна рада письмово повідомляє заявника про результати розгляду його заяви. Копія рішення надсилається або видається. У рішенні про відмову у продовженні строку дії ліцензії Національна рада визначає підстави прийняття такого рішення відповідно до вимог частини сьомої цієї статті.

Згідно з частиною 7 статті 33 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" Національна рада може прийняти рішення про відмову у продовженні строку дії ліцензії на мовлення лише за умови, якщо: ліцензіат подав заяву на продовження строку дії ліцензії пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії ліцензії; протягом дії ліцензії ліцензіат порушував умови ліцензії та вимоги чинного законодавства. Ці порушення повинні бути підтверджені рішеннями та санкціями Національної ради, не скасованими у визначеному законодавством порядку, або відповідними судовими рішеннями; ліцензіат не відповідає вимогам статті 9 або частини другої статті 12 цього Закону.

Отже, ліцензія на мовлення, видана Національною радою, є єдиним і достатнім документом, що надає ліцензіату право відповідно до умов ліцензії здійснювати мовлення та користуватися каналами мовлення та продовження її дії здійснюється на підставі заяви ліцензіата Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, яка приймає рішення про продовження строку дії ліцензії на мовлення або про відмову у продовженні строку дії ліцензії. При цьому прийняти рішення про відмову у продовженні строку дії ліцензії на мовлення Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення може виключно за наявності підстав передбачених частиною сьомою статті 33 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", зокрема, у випадку, якщо протягом дії ліцензії ліцензіат порушував умови ліцензії та вимоги чинного законодавства та відповідне порушення підтверджено рішеннями та санкціями Національної ради, не скасованими у визначеному законодавством порядку, або відповідними судовими рішеннями, водночас вимоги щодо наявності такої ознаки, як "системність" вчинення порушення умов ліцензії та вимог чинного законодавства частиною сьомою статті 33 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" не передбачено.

Відповідно до рішення від 23.02.2017 № 224 позивачу було відмовлено в продовженні дії ліцензії на мовлення НР №00185-м від 12.02.2010 на підставі пункту "б" частини сьомої статті 33 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" у зв'язку з порушенням позивачем протягом строку дії ліцензії умов ліцензії та вимог чинного законодавства, а саме з огляду на прийняття рішень від 17.07.2014 № 265 у зв'язку з порушенням частини сьомої статті 27, частини восьмої статті 28 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" оголошено попередження та від 09.02.2017 № 99 у зв'язку з порушенням вимог частини п'ятої статті 9 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" застосовано санкцію "стягнення штрафу" у розмірі 5 %, оскільки добовий обсяг ведення передач державною мовою склав 49,22%.

Оскаржуване рішення було прийнято відповідачем 23.02.2017, а отже суд має виходити з наявності обставин, які є підставами для відмови у продовженні строку дії ліцензії саме на вказану дату.

Факт того, що рішення від 17.07.2014 № 265 та від 09.02.2017 № 99 станом на 23.02.2017, тобто на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, скасовані не були сторонами не заперечується.

Провадження в адміністративній справі № 826/4151/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіовидавнича компанія "Мастер" до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення №99 від 09.02.2017 було відкрито ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 27.03.2017 та станом на час розгляду справи рішення за результатами розгляду зазначеної справи не прийнято.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2017 у справі № 826/16464/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіовидавнича компанія "МАСТЕР" до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 17.07.2014 №265 про відмову у задоволені заяви на переоформлення ліцензії на мовлення від 12.02.2003 серії НР №0246-м та про застосування санкції у вигляді оголошення попередження, яка залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2017, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Зазначеним рішенням суду встановлено правомірність рішення від 17.07.2014 №265.

Відповідно до частини третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено правомірність рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 17.07.2014 №265.

Таким чином, на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення (23.02.2017), рішення від 17.07.2014 № 265 та рішення від 09.02.2017 № 99 не були скасовані, а тому у відповідача були наявні правові підстави для висновку про те, позивачем протягом дії ліцензії на мовлення НР № 00185-м від 12.02.2010 було допущено порушення умов ліцензії та вимог чинного законодавства.

Що стосується посилань відповідача на протиправність оскаржуваного рішення з огляду на прийняття його всупереч застосованим заходам забезпечення позову згідно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 820/769/17 колегія суддів зазначає таке.

Верховний Суд України в постанові від 13.01.2016 у справі № 3-1165гс15 зазначив про те, що правильне застосування положень статті 124 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України та статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" щодо обов'язковості судових рішень, які набрали законної сили, виявляється не лише у їх дотриманні судами та іншими суб'єктами правовідносин, а й у їх застосуванні з урахуванням принципу законності, з огляду на що вжиті заходи забезпечення адміністративного позову, шляхом заборони вчинення певних дій, мають бути проаналізована судом з урахуванням принципу законності. Також в зазначеній постанові Верховний Суд України зазначає про помилковість висновків судів щодо наявності підстав для визнання незаконним рішення прийнятого всупереч забороні щодо вчинення дій викладеній в ухвалі про вжиття заходів забезпечення позову, яка була чинна на момент прийняття рішення, у випадку визнання відповідної ухвали про вжиття заходів забезпечення позову судом незаконною та її скасування.

Частиною першою статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 у справі № 820/769/17 за позовом ОСОБА_2 до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіовидавнича компанія "Мастер", про визнання протиправним і скасування рішення, визнання такою, що втратила чинність ліцензії та зобов'язання вчинити певні дії, скасовано ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 820/769/17 в частині задоволення клопотання про вжиття заходів ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову та прийнято в цій частині нову, якою відмовлено у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову.

В зазначеній ухвалі Харківський апеляційний адміністративний суд зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про забезпечення позову шляхом призупинення розгляду Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення заяви ТОВ "ТЕЛЕРАДІОВИДАВНИЧА КОМПАНІЯ "МАСТЕР" щодо переоформлення та продовження дії ліцензії на мовлення серії НР №00185-м від 12.02.2010 до набрання законної сили рішенням у справі №820/769/17 та заборони Національній раді України з питань телебачення і радіомовлення приймати рішення щодо заяви ТОВ "ТЕЛЕРАДІОВИДАВНИЧА КОМПАНІЯ "МАСТЕР" щодо переоформлення та продовження дії ліцензії на мовлення серії НР №00185-м від 12.02.2010 до набрання законної сили рішенням у справі №820/769/17 та прийняв ухвалу з порушенням норм процесуального права, оскільки вжиття відповідних заходів забезпечення позову не відповідають приписам процесуального права.

Таким чином є рішення суду, яке набрало законної сили та яким встановлено, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 820/769/17 в частині задоволення клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову прийнята з порушенням вимог процесуального законодавства та яким вказану ухвалу скасовано.

Враховуючи позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі № 3-1165гс15, а також беручи до уваги, що ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 820/769/17 в частині задоволення клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову скасовано та встановлено її протиправність, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт чинності вказаної ухвали станом на момент прийняття рішення від 23.02.2017 № 224 не є обставиною, яка може слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були наявні правові підстави для відмови позивачу у продовженні строку дії ліцензії на мовлення НР №00185-м від 12.02.2010.

Частинами першою та дванадцятою статті 35 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" встановлено, що у разі зміни даних, передбачених частиною третьою цієї статті або абзацами п'ятим і шостим частини четвертої статті 27 цього Закону, ліцензіат подає Національній раді заяву про переоформлення ліцензії на мовлення за встановленою Національною радою формою. Строк дії переоформленої ліцензії на мовлення не може перевищувати строку дії, зазначеного в ліцензії, що переоформлювалася.

Таким чином, переоформлена може бути лише ліцензія на мовлення строк дії якої не закінчився.

Ліцензія на мовлення НР №00185-м від 12.02.2010 була видана позивачу строком дії з 12.02.2010 по 13.02.2017, а пунктом 1 рішення від 23.02.2017 № 224 позивачу було відмовлено в її переоформленні.

Отже, на момент прийняття відповідачем рішення від 23.02.2017 № 224 ліцензія на мовлення НР №00185-м від 12.02.2010 втратила чинність та за результатами розгляду заяви позивача про продовження строку її дії відповідач дійшов висновку відмову в продовженні відповідного строку.

З огляду на зазначене, у відповідача були відсутні правові підстави для розгляду заяви позивача щодо переоформлення ліцензії на мовлення НР №00185-м від 12.02.2010 у зв'язку з закінченням строку її дії, а отже ним було правомірно залишено відповідну заяву позивача без розгляду.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіовидавнича компанія "Мастер" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку