Справа № 642/4832/17
Суддя: Євтіфієв В. М.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 642/4832/17
Провадження 2-а/642/479/17
Ленінський районний суд м. Харкова
ПОСТАНОВА

іменем Україн

07 листопада 2017 року

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Євтіфієв В. М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Харківського обласного військового комісаріату про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд:визнати протиправною відмову МО України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; скасувати рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, оформлене пунктом 28 протоколу № 88 від 01.09.2017 року; зобов'язати МО України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та надіслати вказане рішення Харківському обласному військовому комісаріату для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1; зобов'язати МО України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності; зобов'язати Харківський обласний військовий комісаріат повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - МО України.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 1983 р. по 1986 р. та приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан. 11.01.2011 Центральною військово-лікарською комісією МО України встановлено, що отримані ОСОБА_1 під час проходження служби поранення, контузія та наступні захворювання - пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. З цих підстав з 20.04.2011 р. позивачу вперше встановлена третя група інвалідності, а з 29.04.2013 р. - друга група інвалідності. Зважаючи на викладене, позивач подав до Харківського ОВК заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, надавши всі необхідні документи. Розглянувши подані документи, Комісія МО України 08.04.2016 р. прийняла рішення про повернення документів позивача на доопрацювання у зв'язку з тим, що на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КБД СРСР; інвалідність позивача настала пізніше, ніж через 3 місяці після звільнення зі служби; зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін, що не дає підстав для доплати одноразової грошової допомоги, та у зв'язку з неподанням заявником документа про обставини поранення.

Вказане рішення було оскаржене позивачем до суду. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 скасовано вказане рішення Комісії МО України. Визнано протиправною бездіяльність МО України у неприйнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Зобов'язано МО України вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги…, затвердженим Постановою КМ України № 975 від 25.12.2013 р. у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 р. постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2016 р. скасована в частині зобов'язання МО України вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, в частині визнання протиправною бездіяльності МО України у неприйнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено частково. Зобов'язано МО України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги…, затвердженого Постановою КМ України від 28.05.2008 р. № 499, з урахуванням висновків суду. Зобов'язано МО України подати звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Комісії МО України від 01.09.2017 р. № 88, п. 28, прийнятим на виконання вказаних чинних рішень суду попереднє рішення відповідача було скасоване та прийняте нове рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР.

Вважає рішення комісії МО України від 01.09.2017 р. про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 протиправним, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом.

Відповідач Харківський ОВК надав суду заперечення проти позову, вважає, що справа підлягає закриттю в частині позовних вимог до Харківського ОВК з тих підстав, що судом вже розглядались аналогічні вимоги у іншій справі та Харківський ОВК направляв на адресу МО України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу.

Відповідач МО України до суду заперечень проти позову не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 18.10.1983 р. по 04.01.1986 р., з них з 11.05.1984 р. по 20.08.1984 р., з 01.07.1985 р. по 31.08.1985 р. та з 08.09.1985 р. по 31.10.1985 р. на території Республіки Афганістан, де в цей час велись бойові дії, і брав участь у бойових діях. Вказані обставини підтверджуються військовим квитком, архівною довідкою, довідкою Жовтневого РВК м. Харкова від 06.08.2015 р.

Згідно витягу з протоколу № 26 від 11.01.2011 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв - отримане ОСОБА_1 під час проходження військової служби множинне вогнепальне осколкове поранення голови, правої руки та лівої кисті (контузія -1984 р.) та наступні захворювання - пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Згідно Довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААА № 608604 від 20.04.2011 р. - внаслідок поранення, контузії і захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачу з 20.04.2011 р. вперше встановлена третя група інвалідності на строк до 20.04.2013 р. При черговому огляді 29.04.2013 р. з тих же підстав позивачу встановлена друга група інвалідності з 29.04.2013 р. по 01.05.2015 р., що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК від 29.04.2013 р. серія 10ААБ № 204186. З 27.04.2015 р. друга група інвалідності встановлена позивачу з тих же підстав на строк до 01.05.2018 р., що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК від 27.04.2015 р. серія10 ААВ № 631737.

Зважаючи на викладене, позивач подав до Харківського ОВК заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Розглянувши подані документи, Комісія МО України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби 08.04.2016 р. прийняла рішення, оформлене протоколом № 89 від 21.10.2016 р., п. 17, про повернення документів позивача на доопрацювання у зв'язку з тим, що на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КБД СРСР, у зв'язку з чим витрати, пов'язані з виплатою одноразової грошової допомоги заявнику, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України; інвалідність позивача настала пізніше, ніж через 3 місяці після звільнення зі служби; зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін, що не дає підстав для доплати одноразової грошової допомоги, та у зв'язку з неподанням заявником документа про обставини поранення. Вказане рішення було оскаржене позивачем до суду. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 р. у справі № 642/34/17-а адміністративний позов ОСОБА_1 до МО України задоволений частково. Скасовано вказане рішення Комісії МО України. Визнано протиправною бездіяльність МО України у неприйнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов'язано МО України вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженим Постановою КМ України № 975 від 25.12.2013 р. у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузії, отриманих при виконанні обов'язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 р. за результатами розгляду апеляційної скарги МО України постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2016 р. скасована в частині зобов'язання МО України вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги,передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженим Постановою КМ України № 975 від 25.12.2013 р. у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузії, отриманих при виконанні обов'язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії; в частині визнання протиправною бездіяльності МО України у неприйнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено частково. Зобов'язано МО України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги…, затвердженого Постановою КМ України від 28.05.2008 р. № 499, з урахуванням висновків суду. Зобов'язано МО України подати протягом двох місяців з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.

Наведені обставини встановлені чинними постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 р. у справі № 642/34/17-а та постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 р., отже, згідно ч. 1 ст. 72 КАС України - не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Листом Харківського ОВК № 2366/ВСЗ від 20.09.2017 р. позивач був повідомлений про рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.09.2017 р. № 88, п. 28, прийняте на виконання вказаних чинних рішень суду:

«Розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про скасування попереднього рішення та відмову у призначенні одноразової грошової допомоги:

28. На виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 за справою № 642/34/17 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 скасувати п. 17 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 21.10.2016 № 89 в частині повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги єфрейтора в запасі ОСОБА_1 (Харківський ОВК). У зв'язку з цим прийняти нове рішення про відмову в призначенні допомоги єфрейтору в запасі ОСОБА_1, якого 04.11.1986 звільнено зі строкової військової служби та 20.04.2011 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, а 24.04.2015 під час повторного огляду органами МСЕК- інвалідом ІІ групи внаслідок цієї ж причини.

На день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР…».

Суд вважає, що рішення Комісії МО України від 01.09.2017 р. про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є протиправним.

Статтею 1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону - дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Відповідно до ч. 1 ст. 16 вказаного Закону - одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Вважаю ствердження відповідача МО України про те, що виплата одноразової грошової допомога позивачу має здійснюватись Державною прикордонною службою України - протиправним, виходячи з наступного.

Згідно п. 12 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. № 975 (далі - Порядок № 975) - призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до п. 1 постанови КМ України від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Таким чином, вказаною постановою передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської Армії та прикордонних військ колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України.

Крім того, позивач перебував на військовому обліку у відповідному РВК МО України, причинний зв'язок поранення, отриманого позивачем під час виконання обов'язків військової служби в період перебування в Афганістані - встановлено Центральною військово-лікарською комісією МО України.

Згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 р. № 10224-ХІ «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» - прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР. Отже, на день звільнення позивача із строкової служби прикордонні війська входили до вкладу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до п. п. 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 р. «Про військові формування на Україні», Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.

Згідно з ст. 4 ЗУ «Про правонаступництво України», органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно п. 2 постанови КМ України від 02.01.1992 р. № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» з наступними змінами - Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Тобто, Державний комітет у справах охорони державного кордону України (нині - Державна прикордонна служба України) у 1992 р. став правонаступником лише тієї частини прикордонних військ КДБ СРСР, що базувалась на території України.

Позивач же проходив службу в колишньому Управлінні військ Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, до якого Державний комітет у справах охорони державного кордону України не мав відношення.

Також, зважаючи, що позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні МО СРСР, правонаступником якого в подальшому стало МО України, та в силу ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку № 975 - обов'язок щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому IIІ групи інвалідності внаслідок поранення та контузії та наступних захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби, покладений саме на МО України.

За таких обставин ствердження відповідача про те, що витрати, пов'язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу мають здійснюватись Державною прикордонною службою України - безпідставні та протиправні.

Рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги від 01.09.2017 р., протокол № 88, п. 28 - вмотивоване тим, що заявник (позивач) проходив строкову службу в КДБ СРСР. Така ж обставина слугувала однією з підстав для прийняття попереднього рішення відповідача від 21.10.2016 р., протокол № 89, п. 17- про повернення документів позивача на доопрацювання.

Згаданими чинними судовими рішеннями - постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 р. у справі № 642/34/17-а та постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 р. такий висновок відповідача визнаний протиправним, встановлено, що позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги, і саме МО України має вирішувати питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу.

На виконання вказаних судових рішень відповідач скасував своє попереднє рішення, проте, приймаючи рішення від 01.09.2017 р. - повністю проігнорував висновки судів в цій частині, незважаючи на те, що суд зобов'язав його врахувати такі висновки.

Отже, відповідач повторно, всупереч висновкам судів, безпідставно та протиправно ухилився від прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, право на отримання якої встановлено висновками вказаних судових рішень.

На день звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги Закон України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» діяв із змінами, внесеними Законом України № 5040-VІ «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців». Частиною другою Прикінцевих положень Закону № 5040-VI встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Отже, Прикінцевими положеннями Закону № 5040-VI визначена його дія щодо кола осіб, на яких його положення, які набрали чинність з 1 січня 2014 року, не поширюються (зокрема, такими є особи, стосовно яких уже прийнято рішення про виплату одноразової грошової допомоги). Постанова КМ України № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», прийнята на реалізацію положень Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 5040-VI) містить положення (абзац третій пункту 2 Постанови № 975), за якими одноразова допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, яке діяло на день виникнення права на отримання допомоги. Такі норми вказаної постанови звужують право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16, 16-2, 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції від 1 січня 2014 року) осіб (позивача зокрема), які до 1 січня 2014 року не зверталися про отримання цієї допомоги і щодо яких, відповідно, не приймалося рішення щодо її призначення. Так, право на отримання грошової допомоги у позивача виникло до набрання чинності Законом № 5040-VI (з дати встановлення інвалідності у 2011 році), проте із заявою про отримання цієї допомоги він звернувся тоді, коли Закон № 2011-ХІІ (яким передбачено виплату одноразової грошової допомоги) діяв в новій редакції і передбачав, серед іншого, інші розміри такої допомоги (порівняно з попередньою редакцією цього Закону, яка діяла на дату встановлення позивачу інвалідності). За таких обставин - позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності з положеннями законодавства, чинного станом на його дату звернення (передусім Закону № 2011-ХІІ і Прядку № 975), оскільки, виходячи з принципу законності, закріпленого статтею 9 КАС України, закон, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили відносно урядової постанови, має перевагу у застосуванні, якщо між ними є неузгодженість.

Отже, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком № 975 з встановленням йому другої групи інвалідності.

У зв'язку з зазначеним ствердження Комісії МО України про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги - безпідставні та протиправні. Зважаючи, що рішення комісією МО України приймається за результатом розгляду документів заявника, а такі документи позивача мали бути повернуті Харківському ОВК разом з рішенням про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги - суд вважає вимогу щодо зобов'язання Харківського ОВК повторно направити документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - МО України - обгрунтованою. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 р. «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом вбачається, що відповідач МО України в порушення Конституції України, законодавства України, підзаконних нормативно - правових актів, повторно розглянувши документи позивача, незаконно та необґрунтовано відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги, що дає підстави для задоволення позовних вимог. Зважаючи на викладене, зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не є втручанням в дискреційні повноваження МО України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов'язок суду про зобов'язання подати суб'єкта владних повноважень звіт про виконання судового рішення, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 10-12, 18, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, оформлене пунктом 28 протоколу № 88 від 01.09.2017 року.

Зобов'язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та надіслати вказане рішення Харківському обласному військовому комісаріату для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1.

Зобов'язати Харківський обласний військовий комісаріат повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В. М. Євтіфієв