Справа № 813/3078/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року справа № 813/3078/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

при секретарі судового засідання Шавель М.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - Голець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Пустомитівської районної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування розпорядження,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Пустомитівської районної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування розпорядження.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач звернувся з клопотанням від 27.07.2017 року до Пустомитівської РДА в якому просив прийняти розпорядження про видачу сертифікату на земельну частку пай на землях колективного сільсько - господарського підприємства (КСП) «Миколаївське». Вказує на те, що 18.07.2017 року позивач отримав розпорядження відповідача № 578 від 17.08.2017 року, яким було відмовлено у видачі сертифікату. Позивач зазначає, що дане розпорядження не спростовує посилання позивача на указ Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» на яке позивач посилався у клопотанні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

Позиція відповідача викладена у запереченні на адміністративний позов та обґрунтовується тим, що позивач не відносився та не відноситься до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), районна державна адміністрація не вправі видавати йому сертифікат на право на земельну частку (пай) на земельну ділянку в розмірі середньої земельної частки в умовах кадастрових гектарах по Миколаївській сільській раді, а тому розпорядження голови районної державної адміністрації від 17.08.2017 року № 578 гр. ОСОБА_3, відмовлено у видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) на землях, які перебували у колективній власності сільськогосподарського кооперативу «Миколаївський» Миколаївської сільської ради Пустомитівського району

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

27 липня 2017 року ОСОБА_3, звернувся до Пустомитівської районної державної адміністрації із клопотання в якому просив видати розпорядження про видачу сертифікату на земельну частку паю в розмірі 2, 31 кадастрових гектари на землях КСП «Миколаївське».

У клопотанні позивач зазначив, що постійно проживає у с. Миколаєві, там проживає і його мати. Позивач також вказав, що з листа Миколаївської сільської ради від 02.06.2017 року № 180 ОСОБА_3, дізнався, що на території Миколаївської сільської ради є землі резервного фонду. У зв'язку з чим, покликаючись на пункт 7 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» просив задовольнити його клопотання.

Пустомитівською РДА розпорядженням від 17.08.2017 № 578 повідомлено позивача, що він не відноситься до категорії осіб, які мало право на земельну частку (пай) та не був включений до списків таких осіб та відмовлено громадянину ОСОБА_3 у видачі Сертифікату на право на земельну частку (пай) на землях, які перебували у колективній власності сільськогосподарського кооперативу «Миколаївський» у зв'язку з відсутністю з відсутністю у нього права на земельну частку (пай).

Не погодившись з такою позицією Пустомитівської РДА позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Згідно з ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент проведення паювання земель) (надалі - ЗК України) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Статтею 23 ЗК України було передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95 передбачено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з п. 5 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Пунктом 7 Указу визначено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері села, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави дійти висновку, що за змістом ст.ст 22, 23 ЗК України та положень Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; та одержання КСП цього акта.

Положенням про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затвердженого ухвалою XIV сесії Львівської обласної ради народних депутатів від 08.12.1993 №351, визначено перелік осіб, що мають право на земельну частку (пай).

Зокрема, згідно з п.3.2 вказаного положення право на земельну частку (пай) мають:

- особи, які працюють у колективних сільськогосподарських підприємствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах і організаціях, а також пенсіонери, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у сільській місцевості;

- особи, зайняті у соціальній сфері на селі (працівники освіти, охорони здоров'я, культури, побутового обслуговування населення, зв'язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів, пенсіонери з числа осіб, що проживають у даній місцевості).

Приватизаційна комісія може розглядати питання про включення до цього списку інших осіб, які не передбачені ст. 6 ЗК України, і вносити свої пропозиції відповідній Раді народних депутатів. Зокрема: репресованих (чи їх дітей), які не отримали земельного паю в іншому сільськогосподарському підприємстві: дітей, батьки яких передали землю та інші матеріальні цінності в дане господарство, працювали в ньому і померли; осіб, які були неправомірно виключені з господарства і проживають в сільській місцевості; духовних осіб, які можуть претендувати на середню земельну частку; інших осіб, які проживають в сільській місцевості.

Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 04.12.1995 №53 затверджено списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) та Проект роздержавлення та приватизації земель кооперативів «Миколаївський» по Миколаївській сільські раді.

Судом встановлено, що позивач не відносився до жодної з вищевказаних категорій осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю) та не був включений до списків таких осіб. Ця обставина не заперечується представником позивача.

Водночас, представник позивача вказує, що право на земельну ділянку (пай) у позивача виникло на підставі п. 7 Указу.

Судом критично оцінюються вищезгадані покликання позивача на п. 7 Указу, оскільки вказана норма стосується правовідносин, які виникають у випадку коли не можливо надати особі, яка має право на земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі. Така земельна ділянка, відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель резервного фонду, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Вищенаведена правова позиція щодо застосування положень п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 висловлена Верховним Судом України у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ".

Зокрема, Верховний суд України у вказаній постанові вказав, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи у задоволенні клопотання позивача діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 06 листопада 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.