Справа № 813/3277/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року № 813/3277/17
м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

судді Гулкевич І.З.,

судді Карп`як О.О.,

за участю секретаря судового засідання Магиревич Ю.Д.,

представника позивача Гула С.С.,

представника відповідача 1 Угніч І.В.,

представника відповідача 2 Поповича Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про розірвання контракту, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_2 (надалі відповідач 1), Міністерство оборони України (надалі відповідач 2), в якому просить суд:

-розірвати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладений 02.06.2015 року між Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_2 та громадянином ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за час проходження військової служби у позивача різко погіршився стан здоров`я, а саме перебуваючи в зоні АТО в місті Краматорськ під час чергових занять позивач впав та пошкодив плече. За наслідком травми було зроблено хірургічне втручання щодо акроміально-ключичного з`єднання правової ключиці, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №1751 ця травма пов`язана із захистом Батьківщини та довідкою військово-лікарської комісії від 19.04.2016 року вищевказана травма пов`язана із проходженням військової служби. На переконання позивача, вказане є підставою для розірвання контракту про проходження військової служби.

Ухвалою судді від 27.09.2017 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів проти позову заперечили, надавши усні пояснення по суті позовних вимог та просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Окрім цього, відповідач 1 зазначив, що відповідно до витягу із наказу №111 від 31.05.2017 року умовне найменування Військова частина польова пошта НОМЕР_2 анульовано, а з 31.05.2017 року введено умовне найменування Війська частина НОМЕР_1 .

Таким чином, судом проведено заміну відповідача 1 з Військової частини польова пошта НОМЕР_2 на Військову частину польова пошта НОМЕР_1 .

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи й матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.06.2015 року між Міністерством оборони України, в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п.3 Контракту він є строковий та укладений на три роки.

06.03.2016 року під час спортивних занять в частині, позивачем отримано травму плеча (довідка про обставини травми №937 від 15.04.2016 року).

З 08.03.2016 року по 18.03.2016 року позивач перебував на лікуванні, а також пройшов обстеження у Військовій медичній комісії військової частини НОМЕР_3 . Окрім цього, позивач проходив обстеження з 18.07.2016 року по 28.07.2016 року та лікування з 28.07.2016 року по 10.11.2016 року.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 19.04.2016 року визначена травма пов`язана із проходженням військової служби.

У свою чергу, згідно свідоцтва про хворобу №1751 від 10.11.2016 року, військово-лікарською комісією Західного регіону, прийнято рішення, що ОСОБА_1 , придатний до військової служби. Непридатний до служби у високомобільних військах.

08.02.2017 року позивачем було подано рапорт відповідачу 1 про розірвання контракту про проходження військової служби через важкий стан здоров`я.

Однак, відповідачем 1 рапорт позивача не задоволено, у свою чергу жодних відповідей за результатами розгляду вказаного рапорту позивачу не надіслано.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частинами 1, 2, 4 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності; проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі Закон) військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону. Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п.15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, яке затверджене Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року (надалі - Положення) з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Частиною 3 ст.23 цього Закону передбачено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію; для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців; у разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.

Відповідно до п.2 ч.9 ст.23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у разі настання особливого періоду: - для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом проводиться - на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до п. «б» ч.6 ст.26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Відповідно до п. «б» ч.8 ст.26 Закону за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Таким чином, підставою для розірвання контракту за станом здоров`я є саме висновки військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про хворобу №1751 від 10.11.2016 року, позивача визнано придатним до військової служби, а лише непридатним до служби у високомобільних військах. Що не позбавляє можливості відповідача перемістити позивача на інші посади у Збройних Силах України, які не потребують додаткових навантажень, щодо яких у ОСОБА_1 є медичні застереження.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обставини на які посилається позивач, як на підставу розірвання контракту про проходження військової служби не можуть бути підставою для розірвання контракту та задоволення позову.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідачі представив суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно з статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Сакалош В.М.

Суддя Гулкевич І.З.

Суддя Карп`як О.О.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06 листопада 2017 року.