Справа № 237/2051/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Сенаторов В.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року справа №237/2051/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Гайдара А.В., суддів Василенко Л.А., Ханової Р.Ф.,

при секретареві судового засідання: Святодух О.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_2 (на підставі довіреності)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області на постанову Марїнського районного суду Донецької області від 12 вересня 2017 року у справі № 237/2051/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області (далі: УПФУ в Марїнському районі Донецької області, відповідач, управління), в якому просила: визнати протиправними дії УПФУ в Марїнському районі Донецької області щодо призупинення виплати пенсії за віком з 01 березня 2016 року; зобовязати УПФУ в Марїнському районі Донецької області відновити виплату пенсії за віком з 01 березня 2016 року по 01 травня 2017 року; допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць; зобовязати УПФУ в Марїнському районі Донецької області подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду відповідно до ст. 267 КАС України. (арк.справи 1-4)

Постановою Марїнського районного суду Донецької області від 12 вересня 2017 року зазначений позов ОСОБА_3 задоволений частково, а саме:

визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області щодо призупинення виплати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за віком з 01 березня 2016 року;

зобовязано Управління пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з моменту припинення її виплати, тобто з 01 березня 2016 року;

стягнуто з Управління пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області на користь держави судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області;

зобовязано Управління пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області подати у місячний строк з дня набрання постановою чинності звіт про виконання постанови суду. (арк.справи 73-75)

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушенням обовязкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». (арк.справи 78-82)

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачу ОСОБА_3, призначена пенсія за віком з 1984 року довічно. Ця обставина доведена посвідченням серії Д-І № 576600 від 07.12.2004 року, яке видане Будьонівським УТСЗН міста Донецька (арк.справи 10) та не заперечується відповідачем. Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 17.11.2015 року (арк.справи 7). Цю обставину підтверджено третьою особою у судовому засіданні. Ці обставини не заперечується відповідачем.

Рішення УПФУ Мар'їнського району Донецької області про зупинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_3 відповідачем суду не надано. Представник управління пояснила, що пенсію припинено позивачеві в наслідок того, що 02 листопада 2016 року до управління надійшло рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, відповідно до якого ОСОБА_3 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.справи 20-23)

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з березня 2016 року на підставі непідтвердження його місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з заявою про поновлення виплати пенсії, згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, до управління не звертався. Тому управління не мало правових підстав вирішувати питання про поновлення чи відмову у поновленні виплати пенсії позивачу та жодного рішення з цього приводу відповідачем не приймалося. (арк.справи 30-32, 57-59)

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з березня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_3 з березня 2016 року.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_3 та виплатити заборгованість з березня 2016 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області на постанову Марїнського районного суду Донецької області від 12 вересня 2017 року у справі № 237/2051/17 - залишити без задоволення.

Постанову Марїнського районного суду Донецької області від 12 вересня 2017 року у справі № 237/2051/17 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 07 листопада 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний колегією суддів протягом пяти днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий А.В.Гайдар

Судді Л.А. Василенко

ОСОБА_4