Справа № 807/618/16
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/10230/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Святецького В.В., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області та Берегівський районний комітет профспілки працівників державних установ про визнання дій протиправними,зобовязання вчинити певні дії, стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до прокуратури Закарпатської області, третіх осіб: Головного управління державної казначейської служби України в Закарпатській області та Берегівського районного комітету профспілки працівників державних установ в якому просила визнати протиправними дії прокуратури Закарпатської області щодо процедури звільнення, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 02 липня 2015 року по 03 грудня 2015 року включно відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», невиплати середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та безпідставного стягнення профспілкових внесків за період роботи в органах прокуратури Закарпатської області; стягнути з прокуратури Закарпатської області заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 42482,05 грн. за період з 02 липня 2015 року по 03 грудня 2015 року включно відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру»; стягнути з прокуратури Закарпатської області незаконно утримані профспілкові внески в сумі 1481,27 грн.; зобовязати прокуратуру Закарпатської області виплатити середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку; зобовязати прокуратуру Закарпатської області відшкодувати моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року позовну заяву задоволено частково, визнано протиправними дії прокуратури Закарпатської області щодо не проведення розрахунку у день звільнення та щодо стягнення з ОСОБА_1 профспілкових внесків. Стягнуто з прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 1481,27 грн. стягнутих з неї профспілкових внесків. Зобовязано прокуратуру Закарпатської області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 15 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року. Стягнуто з прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1500 грн. Присуджено на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 18,55 грн. за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Закарпатської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом що при прийнятті рішення не правильно застосовано норми матеріального права в частині незадоволених позовних вимог, постанова суду не ґрунтується на всіх поданих доказах та доводах, поданих в процесі розгляду адміністративної справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що наявні 2 накази прокурора Закарпатської області під одним і тим же реєстраційним номером та від тієї ж самої дати, але з різними підставами для звільнення. З першим наказом ознайомилася 15.12.2015 року, а з другим - 21.12.2015. Фактично відбулась підміна «заднім числом» наказу без дотримання вимог порядку внесення змін та доповнень до розпорядчих документів.

У випадку коли наказ скасовує (відміняє), змінює чи доповнює попередній розпорядчий документ або окремі його положення, то один із пунктів розпорядчої частини наказу повинен містити посилання на документ (пункт), що відміняється, із зазначенням дати, номера і заголовка.

Крім того, згідно нотаріально завіреної копії трудової книжки із записом «звільнено з посади прокурора прокуратури міста Ужгорода та з органів прокуратури Закарпатської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п.9 ч. 1 с г. 51 Закону України «Про прокуратуру» без посилання на КЗпП України, яке було дописано 21.12.2015 р.

21.12.2015 відділом роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області в її присутності внесено до трудової книжки запис, а саме п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, без дотримання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі Інструкція).

Так, відповідно до п. 2.10 Інструкції у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У період з набрання чинності 26.10.2014 р. Закону України «Про прокуратуру» до набрання чинності 09.12.2015 р. змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505, розмір посадового окладу працівника прокуратури повинен був обчислюватись відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Закони України «Про державний бюджет України на 2015 рік» та «Про прокуратуру» є спеціальними нормативно - правовими актам якими визначено механізм фінансування оплати праці працівників прокуратури та розміри заробітної плати відповідно, а тому правильним буде, з часу набрання законної сили Закону України «Про прокуратуру», застосовувати саме його норми, оскільки при рівнозначних нормативно-правових актах він є актом, який набрав законної сили по даті пізніше ніж Закон України «Про державний бюджет України на 2015 рік». Будь - яких посилань в Законі України «Про прокуратуру» щодо застосування його норм з урахуванням обмежень, які містить Закон України «Про державний бюджет України на 2015 рік», не міститься.

Разом з тим відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом у зв'язку з невнесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-2912цс16 від 18.01.2017 р. передбачає, що відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. А згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків (п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року).

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 , дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

На підставі наведеного просить змінити постанову суду першої інстанції визнати протиправними дії прокуратури Закарпатської області щодо процедури звільнення, не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 02.07.2015 р. по 03.12.2015 р. включно відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», невиплати середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнути з прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 42 482 грн. 05 коп. (за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року), за період з 02.07.2015 р. по 03.12.2015 р. включно відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру». Зобов'язати прокуратуру Закарпатської області виплатити середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку. Зобов'язати прокуратуру Закарпатської області відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з листопада 2011 року по грудень 2015 року працювала на різних посадах в органах прокуратури. Наказом прокурора Закарпатської області № 1178 к від 14 грудня 2015 року позивача звільнено з посади прокурора прокуратури міста Ужгорода та з органів прокуратури Закарпатської області у звязку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі статті 51 частини 1 пункту 9 Закону України «Про прокуратуру» Відповідачем також був виданий ще один Наказ прокурора Закарпатської області №1178 к від 14 грудня 2015 року, яким позивача звільнено з посади прокурора прокуратури міста Ужгорода та з органів прокуратури Закарпатської області у звязку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі статті 51 частини 1 пункту 9 Закону України «Про прокуратуру», статті 40 частини 1 пункту 1 КЗпП України.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень було внесено ряд змін. Зокрема, у розділі XII «Прикінцеві положення» законодавець визначив, що Закон України «Про прокуратуру» набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім: статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року. Підпункт 1 пункту 3 доповнено словами «(їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року».

З огляду на вищезазначене, суд вірно вважав, що 14 грудня 2015 року є останнім робочим днем працівників прокуратур, які з 15 грудня 2015 року припиняють свою діяльність, а тому дата, яка зазначена у спірному наказі « 14 грудня 2015 року» відповідає Закону України «Про прокуратуру» та вказує на те, що 14 грудня 2015 року у позивача був останній робочий день на посаді прокурора прокуратури міста Ужгорода.

Також суд вірно зазначив, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що обєднує громадян, повязаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання).

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі. Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами.

Згідно ч. 3 ст. 42 цього ж Закону за наявності письмових заяв працівників, які є членами профспілки, роботодавець щомісячно і безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок профспілки членські профспілкові внески працівників.

Судом зясовано, що згідно розрахункових листів із заробітної плати позивача за весь період роботи в органах прокуратури щомісяця утримувалися профспілкові внески, загальна сума яких складає 1487,27 грн. Відповідно до листа прокуратури Закарпатської області від 31 березня 2016 року позивача було повідомлено про те, що утримані з позивача профспілкові внески за період роботи в органах прокуратури області перераховані на рахунки первинних профспілкових організацій, які діяли у Берегівській та Хустській міжрайонних прокуратурах. Відповідно до відповідей Берегівської місцевої прокуратури від 17 лютого 2016 року, Хустської місцевої прокуратури від 17 лютого 2016 року, Ужгородської місцевої прокуратури від 19 лютого 2016 року на інформаційний запит позивача в частині надання копії заяви про вступ до первинної організації профспілки прокуратури, зазначено, що така заява відсутня.

Суд першої інстанції у даній спірній ситуації правильно врахував, що відповідно до ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлено у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Посадовий оклад керівника місцевої прокуратури встановлено у розмірі 1,5 посадового окладу прокурора місцевої прокуратури ( п. 11 ч. 5 ст. 81 цього Закону).

Абзацом 2 підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ) Кабінет Міністрів України зобовязано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною 3 цієї статті та частини 1 статті 10 цього Закону. Згідно зі статтею 13 цього Закону оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці вищезазначених установ і організацій затверджуються одночасно з бюджетом.

Пунктом 9 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», що діяв на час спірних відносин, установлено, що норми і положення, зокрема статті 81 Закону України «Про прокуратуру», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року за № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року за № 763, визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року за № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (набрала чинності з дня її опублікування 15 грудня 2015 року та застосовується з 01 грудня 2015 року) визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі прокуратури, за рахунок виплат, повязаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 № 505.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників прокуратури була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року за № 505, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року за № 763. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу ХIII Закону України № 1697-VII обовязки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 частини 1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач зобовязаний виплатити ОСОБА_1 її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 15 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року, проте суд задовольняючи вимоги в цій частині не зазначив суми середнього заробітку, яку слід виплатити, а тому постанова в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до довідки прокуратури Закарпатської області від 29.08.2016 року 18 № 243-вих 16 (а.с. 230) середньоденна заробітна плата становить 313,50 грн., тому сума, яка підлягає виплаті становить 313,50*16=5,016 грн.

Розглядаючи спір та задовольняючи позовні вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд першої інстанції безпідставно задовольнив такі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а позивачем не надано доказів, що

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача шкоди.

Суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції в частині стягнення з прокуратури Закарпатської області моральної шкоди слід скасувати та в задоволенні позову в цій частині відмовити та змінити абзац пятий резолютивної частини постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року, виклавши його у такій редакції: Зобовязати прокуратуру Закарпатської області виплатити ОСОБА_1 її середній заробіток в сумі 5016 (пяти тисяч шістнадцять) гривень за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 15 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року, а в решті постанову залишити без мін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 202, ст. 203, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року по справі № 807/618/16 в частині стягнення з прокуратури Закарпатської області моральної шкоди скасувати та в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Змінити абзац пятий резолютивної частини постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року, виклавши його у такій редакції: Зобовязати прокуратуру Закарпатської області виплатити ОСОБА_1 її середній заробіток в сумі 5016 (пяти тисяч шістнадцять) гривень за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 15 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року.

В решті постанову залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.В. Святецького

ОСОБА_2

Повний текст виготовлений 02.11.2017 року