Справа № 357/9973/16-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/9973/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Протасова О.М. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

01 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Слесаренка Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області, у якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №5/155 від 25.06.2015 р. про відмову у призначенні їй, як потерпілій від Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати відповідача призначити їй таку пенсію.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, в порушення вимог законодавства, необґрунтовано відмовив позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що у червні 2015 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області із заявою про призначення їй пенсії за віком, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи», 4 категорії, із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області №5/155 від 25.06.215 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що нею не надано достатньо доказів проживання станом на 01 січня 1993 року у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років, у тому числі довідку про період (періоди) проживання на територіях радіоактивного забруднення.

Уважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася у суд із даним адміністративним позовом.

Обговорюючи правомірність рішення відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Заперечуючи проти позову та подаючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих підприємствах, яка видається органами місцевого самоврядування. Так, відповідач зазначає, що позивачем такої довідки надано не було, а наявні документи не підтверджують, що позивач проживала на територіях радіоактивного забруднення (м. Узин, Білоцерквіського району, Київської області) станом на 1 січня 1993 року більше чотирьох років.

Однак, колегія суддів уважає такі доводи апелянта необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, та обставина, що позивач проживала на території радіоактивного забруднення (м. Узин, Білоцерквіського району, Київської області) станом на 1 січня 1993 року більше чотирьох років підтверджена матеріалами справи, у тому числі показами свідків, які були допитані в суді першої інстанції, та посвідченням громадянки, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Відповідно до п. 4 ч. 1 цієї статті особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, відносяться до категорія 4.

Згідно із п. 2 Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ країни від 20.01.1997 р. № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Отже, наявність у позивача вищевказаного посвідчення, є достатнім підтвердженням того, що вона на протязі не менше чотирьох років станом на 1 січня 1993 року проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача, яка ґрунтується на відсутності довідки органу місцевого самоврядування, яка підтверджує відомості про проживання позивача у цій зоні, є неправомірною.

Аналогічна позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2016 року у справі №556/335/15-а.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку звернення до суду, з огляду на наступне.

Наслідки пропущення строків звернення до суду регламентовані ст. 100 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що зостановлюється ухвала.

В даному випадку, суд першої інстанції фактично надав оцінку доводам позивача щодо пропуску нею строку звернення до суду в постанові від 11 липня 2017 року та визнав поважними причини пропуску цього строку.

Таким чином, підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

З урахуванням викладеного, а також того, що відповідач, усупереч ч. 1 ст. 72 КАС України, не довів правомірності оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали виготовлено 06 листопада 2017 року.)