Справа № 814/1292/17
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

25 жовтня 2017 року Справа № 814/1292/17

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Гордієнко Т. О. розглянула у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1

доБаштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Миколи Аркаса, 2, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56101

проскасування податкове повідомлення-рішення від 14.02.2017р. № 4-15, від 14.02.2017р. № 4-14,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 14.02.2017 року № 4-14, від 14.02.2017 року № 4-15.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Бармашівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області від 25.09.2015 року № 2 «Про місцеві податки і збори на 2016 рік» встановлено місцеві податки і збори, в якому відсутній транспортний податок., рішення від 02.02.2016 року «Про внесення змін до рішення сільської ради № 2 від 25.09.2016 року», відповідно до якого затверджено Положення про транспортний податок не дає законні підстави для застосування транспортного податку за 2016 рік.

Відповідач надав заперечення на позов, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідно до п.4,6 ст.128 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Суд дослідив матеріали і обставини справи та встановив наступне.

З 12.04.2016 по 22.11.2016 за позивачем було зареєстровано автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску.

Позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 14.02.2017 року № 4-15, яким визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 14583,33 грн.

Також за позивачем з 16.03.2016 зареєстровано автомобіль Audi А8, 2013 року випуску.

Позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 14.02.2017 року № 4-14, яким визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 20833,33 грн.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

За правилами пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать, зокрема, податок на майно.

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній у період, за який позивачу виставлено податкове зобов'язання) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад..

Аналогічні вимоги містить п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, у наведеній редакції, відповідно до якого сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Також, відповідно до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України, у цій же редакції, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР.

Так, пунктом 24 частини 1 статті 26 наведеного Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень, а Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

При цьому, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Так, згідно пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Положення п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України щодо транспортного податку, на які посилається відповідач, за відсутності внесення відповідних змін до рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків на відповідній території, не може застосовуватись відповідачем, оскільки, за правилами ПК України безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку), в обов'язковому порядку із визначенням об'єкту оподаткування, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень, а Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Більш того, суд наголошує, що відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, як стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Водночас, вимоги до об'єкта оподаткування (як елемента транспортного податку) було змінено Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності 01.01.2016 року.

Так, пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України викладено у наступній редакції: об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Саме вказані положення ПК України були застосовані відповідачем при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Проте, зміни до об'єкта оподаткування транспортним податком внесено пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду (2016 рік), в якому такі нові правила застосовуються.

Базовий податковий (звітний) період у відповідності до п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України дорівнює календарному року.

Враховуючи, що бюджетний період для всіх бюджетів становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, бюджетним періодом, в якому починає застосовуватися транспортний податок до об'єктів оподаткування, визначених відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, є 2017 рік.

Відповідно до ст. 7 Податкового кодексу України об'єкт оподаткування є обов'язковим елементом будь-якого податку, що дозволяє дійти висновків, що при внесенні змін до об'єкту оподаткування такі зміни повинні застосовуватись з урахуванням приписів пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України.

Відповідач не надав суду будь-які документи, що підтверджують правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень.

Розрахунки сум податкових повідомлень-рішень, що наведені у запереченні на позов, не підтверджені жодними доказами, оскільки відповідач не надав докази вартості автомобілів позивача станом на прийняття оскаржуваних рішень.

Враховуючи викладене, відповідач не довів суду, що податкові повідомлення-рішення від 14.02.2017 прийняті правомірно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.94 КАС України та підлягають поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.02.2017 року № 4-15.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.02.2017 року № 4-14.

4. Присудити на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень), сплачений квитанцією № 0.0.798680983.1 від 03.07.2017 року за рахунок бюджетних асигнувань Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Гордієнко