Справа № 335/9700/17(2-а/335/442/2017)
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"08" листопада 2017 р. справа № 335/9700/17(2-а/335/442/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2017 року в адміністративній справі 335/9700/17 за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання відновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання відновити виплату пенсії внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача, з урахуванням вимог ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», рішення щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 не приймалося. Крім того, відповідачем не надано суду першої інстанції жодного доказу на підтвердження наявності підстав, передбачених законом, для припинення позивачеві виплати пенсії.

Відповідач, Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неврахування судом першої інстанції під час розгляду справи по суті пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Також відповідач зазначає, про помилковий розподіл судом першої інстанції судових витрат при ухваленні рішення.

Перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з вересня 1993 року здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням №40013, яке видане Пенсійним фондом України.

У 2015 році, позивач, залишив місце свого проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та перемістився до м. Запоріжжя, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за № НОМЕР_1 від 20.03.2015, яка видана УПСЗН Запорізької міської ради по Орджонікідзевському (наразі Вознесенівському) району.

По березень 2017 року позивач отримував пенсію своєчасно та в повному обсязі, але в квітні 2017 року відповідачем було припинено виплату пенсії ОСОБА_1

18 липня 2017 року позивач звернувся до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою щодо розяснення причини припинення виплати пенсії та вимогою про її поновлення.

Надаючи відповідь позивачу на його заяву, відповідач, в листі від 31.07.2017 № 248/Д-9, повідомив про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО при Вознесенівській райадміністрації Запорізької міської ради від 214.03.2017 та листа УПСЗН по Вознесенівському району м. Запоріжжя № 10-05/1003 від 27.04.2017, оскільки комісією з питань відновлення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам не підтверджено його місце проживання у місті Запоріжжя, що суперечить вимогам пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припиняючи виплату пенсії позивачу з квітня 2017 року, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки визначена ним підстава припинення сплати пенсії не ґрунтується на законі як виді нормативно-правового акта України.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

За приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк» або з доставкою додому весь час дії такої довідки.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи встановлений не був.

Постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 року № 352 було також внесено зміни до Постанови № 509, згідно яких встановлено, що довідка діє безстроково; довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Як вбачається із наведеної норми, перелік підстав для припинення виплати пенсії не є вичерпним та може врегульовуватись іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка від 20.03.2015 № НОМЕР_1 про взяття позивача на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною, оскільки жодних рішень про її скасування у встановлений Порядком № 509 спосіб уповноважені особи не приймали.

Також з матеріалів справи вбачається, що виплата пенсії позивачу призупинена на підставі отриманих від Управління праці та соціального захисту населення списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та відмовлено ОСОБА_1 у відновленні пенсії, згідно рішення комісії № 12 від 24.03.2017 з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Вознесенівській райадміністрації Запорізької міської ради та листа УПСЗН по Вознесенівському району м. Запоріжжя № 10-05/11003 від 27.04.2017 в якому зазначено, що перевірка фактичного місця проживання внутрішньо переміщених осіб здійснюється один раз на шість місяців, а для проведення повторної перевірки немає законних підстав.

Проте, відповідно до п. 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року за № 365, для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Також, згідно п. 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних витрат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року за № 365, контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання /перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сімї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Отже, відповідач, враховуючи вищевказані норми, отримавши заяву від внутрішньо переміщеної особи про поновлення пенсії, звертається до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення з питанням достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Посилання відповідача на лист структурного підрозділу з питань соціального захисту населення щодо періодичності проведення перевірок не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки відвідування фактичного місця проживання /перебування внутрішньо переміщеної особи, проводиться не рідше ніж один раз на шість місяців, а отже законодавцем не заборонена чисельність проведення перевірок.

Вирішення питання щодо поновлення виплати пенсії позивачеві, відповідачем не здійснено у відповідності до норм чинного законодавства.

Враховуючи викладене, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції позов задоволено правомірно.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що припиняючи виплату пенсії позивачу з квітня 2017 року, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Щодо посилання відповідача на помилковий розподіл судом першої інстанції судових витрат при ухваленні рішення, слід зазначити наступне.

Згідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи.

Стаття 94 КАС України визначає розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначені норми законодавства, Пенсійний фонд та його органи звільнені від сплати судового збору та не звільнені від участі розподілу судових витрат при ухвалені судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч.1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2017 року в адміністративній справі 335/9700/17 за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання відновити виплату пенсії залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник