Справа № 280/516/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"30" жовтня 2017 р. Справа № 280/516/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Кошиль О.Ю.,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "31" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання неправомірною відмову, зобов'язання надати довідку ,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання неправомірною відмову, зобов'язання надати довідку.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Також апеляційна скарга позивача містить доводи на ухвалу, яка в апеляційному порядку не оскаржується, а саме про відмову в задоволенні клопотання про звернення суду до Верхового Суду України щодо порушення перед Конституційним Судом України питання про відповідність окремих норм законодавства відповідність ч.3 ст.22 Конституції України, ч.1 ст.8, ч.1 ст.58 Конституції України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 крім того, заявлено клопотання про зупинення провадження справи з підстав звернення суду до Верхового Суду України щодо порушення перед Конституційним Судом України питання про відповідність окремих норм законодавства відповідність ч.3 ст.22 Конституції України, ч.1 ст.8, ч.1 ст.58 Конституції України. Зазначене клопотання протокольною ухвалою суду залишено без задоволення, апеляційний розгляд справи продовжено.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 09.01.2014 року ОСОБА_3 призначено пенсію по інвалідності, як інваліду 2 групи загального захворювання.

До призначення пенсії позивач працював державним службовцем на посаді заступника начальника відділу інспектування в агропромисловому комплексі та сфері використання природних ресурсів ДФІ в Житомирській області. Пенсія була йому призначена у відповідності до Закону України "Про державну службу".

28.10.2016 ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про заробітну плату для подальшого звернення із заявою про перерахунок пенсії.

Листом від № 06-0116/398-5 від 11.11.2016 року Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області було повідомлено, що відсутня можливість видачі довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії не працюючим державним службовцям, оскільки Законом України "Про державну службу", який набрав чинності 01.05.2016 не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій, крім того виключено форму довідки для перерахунку пенсії.

Така позиція управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області ґрунтується на тому, що з 01 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII, яким не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій державним службовцям, форми довідок про заробітну плату, які надавались для проведення перерахунку пенсій, виключені постановою ПФУ від 04.07.2016 №15-2, також втратила чинність ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" "3723-ХII.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції покликався на те, що відповідач відмовляючи позивачу в наданні довідки здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України у сфері пенсійного забезпечення.

Колегія суддів частково погоджується з наведеним висновком, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Також статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено виплати, що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

В силу зазначених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

За приписами п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" від 31 травня 2000 року № 865 в редакції, чинній на час звільнення позивача та призначення їй пенсії державного службовця, визначалися умови та підстави для перерахунку пенсії таким пенсіонерам. П. 5 цієї ж постанови передбачалося, що перерахунок пенсій проводиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи, форма якої затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Встановлено, що постановою правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1 затверджено форму довідки про заробітну плату, яка подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію.

Проте, постановою правління Пенсійного фонду України від 04.07.2016 № 15-2, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 липня 2016 р. за N 1020/29150, було внесено зміни у постанову правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 № 15-1, зокрема, виключено форму довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію.

Як зазначено в п.3 цієї постанови правління Пенсійного фонду України від 04 липня 2016 року № 15-2, вказана постанова набирає чинності з дня її офіційного опублікування, а саме - з 02 вересня 2016 року.

Тобто, форма довідки, з приводу якої мало місце звернення позивача, була виключена з 02 вересня 2016 року.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся із заявою про видачу йому довідки 28 жовтня 2016 року, при цьому просив відповідача надати йому довідку для перерахунку призначеної пенсії непрацюючим державним службовцям.

Однак, судом першої інстанції вказано, що оскільки на час звернення позивача, форма довідки, про видачу якої ставилося питання, втратила чинність, з чим погоджується колегія суддів.

Разом з цим, судом першої інстанції не було враховано положення Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про інформацію".

Статтею 34 Конституції України встановлено право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Так, Закон України "Про звернення громадян" регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про інформацію", основними напрямами державної інформаційної політики є забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб'єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.

Згідно з положеннями статті п'ятої цього Закону, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У відповідності до частини першої статті 6 цього ж Закону, право на інформацію забезпечується, зокрема, створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов'язком суб'єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Відтак, враховуючи звернення позивача від 28.10.2016 року до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області та надання відповіді на вказане звернення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відмовляючи позивачу у наданні довідки про складові заробітної плати, оформленою відповідно до вимог Постанови КМУ № 865, останній не був позбавлений права та можливості надати довідку, яка б відповідала зазначеній формі, однак без формального покликання відповідний правовий акт, яким така форма затверджена.

Крім того, у відповіді на звернення відповідач вдався до оцінки тої обставини, чи має право позивач на перерахунок пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

У даному випадку вирішення питань призначення, нарахування, перерахунку та виплати пенсій належить до компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому такі покликання відповідача не могли бути покладені в основу наданої відповіді.

Ненадання позивачу довідки, у якій би зазначалася інформація про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), працюючого на посаді державної служби, яка відповідає посаді, на якій працював позивач на час виходу на пенсію, фактично перешкоджає йому звернутися із заявою про перерахунок призначеної йому пенсії та отримати рішення компетентного органу (в даному випадку органів Пенсійного фонду України) з цього питання.

Частиною другою статті 11 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, з метою відновлення порушеного права позивача на отримання інформації, яке у подальшому впливає на реалізацію інших прав позивача, які той вважає порушеними, колегія суддів вважає, що для повного захисту порушеного права ОСОБА_3 необхідно зобов'язати відповідача видати позивачу довідку про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), працюючого на посаді державної служби, яка відповідає посаді, на якій працював позивач на час виходу на пенсію.

Крім того, як вбачається з апеляційної скарги, позивачем викладено доводи на ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про винесення мотивованої ухвали ( постанови) про направлення звернення до Верхового Суду України про порушення перед Конституційним Судом України питання про відповідність ч.3 ст.22 Конституції України, ч.1 ст.8, ч.1 ст.58 Конституції України таких законодавчих актів: Закону України від 28.12.2017 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до статті 37-1 Закону України "Про державну службу" в частині скасування норм законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстав для такого перерахунку; Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865, в частині виключення пункту 4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу".

Перевіривши дії суду першої інстанції щодо винесення такої ухвали, колегія суддів не вбачає підстав вважати їх такими, що вчинені з порушенням норм процесуального права.

За приписами ч. 5. ст. 9 КАС України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до ВСУ для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Наведена норма не є імперативною і не покладає на суд обов'язок звернутися до Верховного Суду України для вирішення вищевказаного питання. Таке право суд має лише у разі виникнення сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону Конституції України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції відносно мотивів відмови в задоволені вказаного клопотання позивача. Крім того, в межах даної справи не розглядається спір щодо перерахунку пенсії позивача, а лише спір щодо відмови у надання йому певної інформації за його зверненням.

Статтею 202 КАС України визначено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що призвело до неправильного її вирішення в тому числі через порушення норм матеріального права, колегія суддів вбачає підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "31" липня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позов задовільнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області щодо розгляду заяви ОСОБА_3 від 28.10.2016 року.

Зобов'язати Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області видати ОСОБА_3 довідку про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), працюючого на посаді державної служби, яка відповідає посаді, на якій працював позивач на час виходу на пенсію.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" листопада 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області майдан ім. С.П. Корольова, 12,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,