Справа № 263/8199/17
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Киян Д.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року справа №263/8199/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2017 р. у справі № 263/8199/17 (головуючий І інстанції Киян Д.В.) за позовом ОСОБА_4 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі позивач, ОСОБА_4О.) звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного Фонду України у Центральному (Жовтневому) районі м. Маріуполя Донецької області (далі відповідач) в якому просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині відмови перерахування щомісячного довідного грошового утримання судді у відставці та зобовязати відповідача перерахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 805 суддівської винагороди судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області, встановленого ст.. ст.. 129, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453, Рішення Конституційного суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, рішення Конституційного суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, з 01 грудня 2016 року по 01 лютого 2017 року включно, без обмеження його максимального розміру, і надалі робити перерахунок при підвищенні суддівської винагороди (заробітної плати) судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області, без обмеження його максимального розміру. Крім того, просив повернути усі витрати повязані з оплатою судового збору згідно квитанціями про оплату в розмірі 640 грн., 15 грн. оплачені за послуги банку, 12 гривень витрати за довідку з «Укрпошти» м. Маріуполя (арк. справи 1-6).

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені, визнано неправомірною бездіяльність відповідача в частині відмови перерахування щомісячного довічного грошового утримання та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області у термін з 01 грудня 2016 року по 01 лютого 2017 року включно, яка нараховується відповідно до ст.ст. 129, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-І від 07 липня 2010 року, а також згідно Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № -3-рп/2013, Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, та скасовано рішення Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області № 47Я-17-01-03 від 31.03.2017 року; зобовязано відповідача перерахувати та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди судді Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області, встановленого ст.ст. 129, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-І від 07 липня 2010 року, Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № -3-рп/2013 справа №-1-2/2013 «Про заходи до законного забезпечення реформування пенсійної системи» та Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, за період з 01 грудня 2016 року по 01 лютого 2017 року включно, без обмеження його максимального розміру, і надалі робити перерахунок при підвищенні суддівської винагороди (заробітної плати) судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області, без обмеження його максимального розміру (арк. справи 103-105).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач (далі - апелянт) подав апеляційну скаргу в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що з 01.12.2016 року у звязку зі зміною прожиткового мінімуму перераховувалося щомісячне грошове утримання без обмеження максимальним розміром. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774 з 01.01.2017 року встановлено обмеження щомісячного довічного грошового утримання максимальним розміром 10740 гривень. З 05 січня 2017 року відповідно до Закону України № 1798 «Про вищу раду правосуддя» щомісячне грошове утримання судді у відставці виплачується без обмеження максимальним розміром та без урахування особливого порядку виплати в період роботи. Судом першої інстанції не враховано, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що на підставі особистої заяви від 23 грудня 2016 року та довідки про заробітну плату за № 08-3108 від 13.12.2016 року позивачу здійснено перерахунок довічного грошового утримання. З 01.01.2017 року розмір довічного грошового утримання склав 10 740,00 грн., а з 05.01.2017 року розмір довічного грошового утримання складає 21 120,00 грн.

В судове засідання сторони не прибули, належним чином повідомлені про розгляд справи, відповідно до вимог ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ст. 195 ч.1 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Позивач з 01.02.2007 року перебуває на обліку у Центральному об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відсоток від заробітної плати склав 80%.

23 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання з 01 грудня 2016 року без обмеження його максимального розміру додавши довідку ДВС України № 08-3108 від 13 грудня 2016 року (а.с 10-11).

Згідно довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, заробітна плата працюючого на відповідній посаді суддів, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання становить 26400,00 грн. Довідка видана на основі особового рахунку з грудня 2016 року (а.с. 12).

Проте відповідач рішенням від 06 квітня 2017 року № 47/Я-17-01-13 повідомив позивачу про те, що перерахунок довічного грошового утримання здійснено вірно та відповідно до діючого законодавства при цьому з 01.01.2017 року розмір довічного грошового утримання складав 10 740 грн., а з 05.01.2017 року 21 120 грн (арк. справи 17-18).

Отже спірним питанням даної справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, є обмеження розміру довічного грошового утримання під час перерахунку в період з 01.01.2017 року по 05.01.2017 року, при цьому посилання апелянта на вимоги Постанови Правління Пенсійного Фонду України № 3-1 від 25.01.2008 року Про затвердження Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного Фонду України, судова колегія не приймає, оскільки відповідачі як слідує з доводів апеляції самостійно здійснили перерахунок з 01.12.2016 року.

З приводу спірного питання колегія суддів зазначає, що правовий статус суддів та гарантії їх незалежності визначені Конституцією України згідно з якою незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів урегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року в редакції Закону № 192-V111 «Про забезпечення права на справедливий суд».

Гарантії незалежності суддів забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Частиною І статті 141 вказаного Закону встановлено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ст.133 Закону суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Отже розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів.

Як зазначив Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 щомісячне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

У відповідності до ст.6.4 Європейської хартії про статус суддів, суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року у справі № 1-2013 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень ст.2, абзацу другого п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суд дів у відставці), зазначено, що не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Вищезгаданим рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) норми законодавства, що обмежували права та гарантії суддів у відставці, а саме: частину 3, перше, друге, третє речення частини 5 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VІ; статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VІ в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VІ; абзац 2 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення «Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-УІ, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частини 2, 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади.

Гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені.

Матеріальне забезпечення суддів після виходу їх у відставку як складова їхнього правового статусу є не особистим привілеєм, а засобом конституційного забезпечення незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду за справедливим, неупередженим та незалежним правосуддям.

Відповідно до міжнародних актів, таких як Європейська хартія про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи від 13 жовтня 1994 року № (94)12, від 17 листопада 2010 року № (2010)12 рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість; статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді; кожна держава має забезпечити відповідність статусу і винагороди суддів гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе; суддівська винагорода має бути достатньою, щоб захистити суддів від дії стимулів, через які можна впливати на судові рішення; мають існувати гарантії виплат у зв'язку з відставкою суддів, які мають відповідати попередньому рівню оплати праці суддів.

Приймаючи вказане рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що він уже розглядав питання про зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, виключення положення про можливість здійснення його перерахунку, про недопустимість визначення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, а також щодо припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах, зокрема у рішеннях від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Таким чином, Конституційний Суд України наголошує, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя та визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII; абзаців 1-4 та 1,2 речень абзацу 6 частини 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VIу редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII; пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Крім цього, згідно Закону України «Про вищу раду правосуддя», щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується без обмеження максимальним розміром та без урахування особливого порядку виплати в період роботи.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

З урахуванням викладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області за період з 01.12.2016 року по 01.02.2017 року включно, без обмеження його максимального розміру, і надалі робити перерахунок при підвищенні суддівської винагороди (заробітної плати) судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області, та визнання такого не здійснення неправомірним.

З огляду на викладене колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2017 року по справі № 263/8199/17 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2017 р. у справі № 263/8199/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді І.Д. Компанієць

ОСОБА_3