Справа № 219/3683/17
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хомченко Л.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року справа №219/3683/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Суддів: Компанієць І.Д.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2017 року по справі № 219/3683/17 за позовом ОСОБА_3 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3І.) звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, Бахмутське ОУПФУ) з вимогами про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з 01 березня 2016 року та зобовязати відновити виплату належної з 01 березня 2016 року пенсії на визначений банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством (арк. справи 1-6).

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2017 року вказаний адміністративний позов задоволений, визнано неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з 01 березня 2016 року та зобовязано останнього поновити, нарахувати та виплатити належну позивачу пенсію з 01 березня 2016 року (арк. справи 63-67).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач (далі - апелянт) звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в доводах якої зазначив, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу в рамках постанови КМУ № 365 від 08 червня 2016 року було рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО про не підтвердження позивачем фактичного місця проживання, вказаного у довідці внутрішньо переміщеної особи, що позбавляє відповідача можливості законних підстав для поновлення виплати пенсії. На підставі викладеного апелянт просив суд задовольнити апеляційну скаргу, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (арк. справи 71-74).

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Позивач просив проводити розгляд справи за його відсутності, відповідач до судового засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, тому у відповідності до статті 197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції та не є спірним між сторонами, ОСОБА_3 є пенсіонером та перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Вуглегірськ Донецької області до м. Бахмут, з 06.08.2015 року отримує пенсію за віком в УПФУ в м. Бахмут Донецької області, проте, як вбачається з листа-відповіді відповідача від ЗО травня 2017 року № 4251/02 відповідач припинив позивачу виплату пенсії за віком з березня 2016 року з посиланням на проведення верифікації за списками СБУ та необхідність проведення перевірки за місцем фактичного проживання в рамках постанови КМУ № 365 від 08 червня 2016 року (арк. справи 9).

При цьому в апеляційній скарзі відповідач як на підставу припинення виплати пенсії посилався на вимоги постанови КМУ № 365 від 08 червня 2016 року з урахуванням рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО про не підтвердження позивачем фактичного місця проживання.

Таким чином спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу з посиланням на наявність рішення УПСЗН та вимоги постанови КМУ № 365 від 08 червня 2016 року.

З приводу викладеного колегія суддів звертає увагу, що право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-УІ.

Частиною 1 статті 47 вказаного Закону встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених частиною 1 статті 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону та включають таки випадки для припинення пенсії:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законом.

Будь яких інших підстав для припинення виплати пенсії законом не передбачено, а тому колегією суддів не приймаються посилання відповідача як підставу для припинення пенсії на відсутність останнього за місцем проживання, зазначеного позивачем в довідці внутрішньо переміщеної особи, оскільки по-перше, таке рішення УПСЗН не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова КМУ № 365 не є законом, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем, а тому, з урахуванням встановленого судом порушеного права позивача на отримання пенсії з боку неправомірних дій відповідача, наявні усі підстави для відновлення порушеного права шляхом нарахування та виплати належних позивачу невиплачених сум з моменту припинення виплати, при цьому в даному випадку зобовязання відповідача поновити нарахування та виплатити пенсію позивачу не стосується дій відповідача у майбутньому в рамках статей 2 та 5 КАС України, як на це звертає увагу апелянт, оскільки суд першої інстанції не зобовязував відповідача вчиняти якісь дії у майбутньому, а зобовязав виплатити належні суми пенсії позивачу з моменту припинення, оскільки підстава для припинення витати не відповідача вимогам Закону.

Крім цього відповідно до статті 8 ОСОБА_4 України, ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії.

Статтею 24 ОСОБА_4 України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та (нших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 ОСОБА_4 України).

При цьому пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_4 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_4 України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися ОСОБА_4 України як актом прямої дії.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками постанови суду першої інстанції про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з 01 березня 2016 року та зобовязання останнього поновити, нарахувати та виплатити належну позивачу пенсію з 01 березня 2016 року, що відповідно до вимог статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195,197,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2017 року по справі № 219/3683/17, - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2017 року по справі № 219/3683/17, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді І.Д. Компанієць

ОСОБА_2