Справа № 813/2006/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року м. Київ К/800/24068/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Єрьоміна А.В., Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Національного університету харчових технологій в особі Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій до державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області, про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року Національний університет харчових технологій в особі Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій (далі - Університет, Коледж відповідно) звернувся до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області (далі - УДКС), в якому просить скасувати рішення № від 29 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позовні вимоги мотивовані тим, що єдиний внесок за жовтень і листопад 2015 року сплачено своєчасно і в повному обсязі, а помилкове зарахування сплачених коштів на інший казначейський рахунок, ніж той, що належить отримувачу цих коштів (ДПІ), не є достатньою підставою для застосування штрафу і нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Львівський окружний адміністративний суд постановою 24 жовтня 2016 року позовні вимоги задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення ДПІ № від 29 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Стягнув з ДПІ за рахунок бюджетних асигнувань на користь Національного університету харчових технологій в особі Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій () 1378,00 грн. судового збору.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 7 червня 2017 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.

У касаційній скарзі ДПІ, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач у письмових запереченнях зазначив про те, що оскаржені судові рішення є законними і обґрунтованими, тому підстав для задоволення вимог касаційної скарги немає.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У справі встановлено, що за рішенням ДПІ від № від 29 березня 2016 року до Коледжу, на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), застосовано штраф у розмірі 67173,98 грн. (20%) та нараховано пеню у розмірі 8489,98 грн. (0,1 % від суми недоїмки). Період, за який застосовано фінансові санкції - 21 листопада 2015 року по 15 січня 2016 року.

Таке рішення ДПІ позивач оскаржив спершу в адміністративному порядку. За рішенням Головного управління ДФС у Львівській області № 2288/10/13-01-10-01-05 від 11 травня 2016 року, прийнятим за наслідками розгляду скарги платника, рішення ДПІ № від 29 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення. ДФС України своїм рішенням за № 3134/6/99-99-11-02-02-25 від 13 червня 2016 року теж відмовив платнику у задоволенні його вимог, у зв'язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.

За змістом положень пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з частиною десятою статті 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Суди попередніх інстанцій встановили, що за період жовтень-листопад 2015 року позивач сплачував єдиний внесок згідно з такими платіжними дорученнями: № 536 від 28 жовтня 2015 року на суму 720,18 грн., № 543 від 28 жовтня 2015 року на суму 1,38 грн., № 542 від 28 жовтня 2015 року на суму 6833,03 грн., № 273 від 28 жовтня 2015 року на суму 12861,61 грн., № 280 від 28 жовтня 2015 року на суму 121808,64 грн., № 274 від 28 жовтня 2015 року на суму 55,69 грн., № 281 від 28 жовтня 2015 року на суму 2429,27 грн., № 290 від 12 листопада 2015 року на суму 75219,24 грн., № 283 від 12 листопада 2015 року на суму 8001,79 грн.; № 291 від 12 листопада 2015 року на суму 437,81 грн., № 284 від 12 листопада 2015 року на суму 6,18 грн., № 560 від 12 листопада 2015 року на суму 35,77 грн., № 553 від 12 листопада 2015 року на суму 0,97 грн., № 552 від 12 листопада 2015 року на суму 430,69 грн., № 559 від 12 листопада 2015 року на суму 3857,94 грн., № 46 від 17 листопада 2015 року на суму 118,12 грн., № 50 від 27 листопада 2015 року на суму 211,34 грн., № 306 від 26 листопада 2015 року на суму 8984,56 грн., № 313 від 26 листопада 2015 року на суму 85035,69 грн., № 307 від 26 листопада 2015 року на суму 7,41 грн., № 314 від 26 листопада 2015 року на суму 3488,44 грн., № 577 від 26 листопада 2015 року на суму 504,79 грн., № 583 від 26 листопада 2015 року на суму 4992,22 грн.

У перелічених вище платіжних дорученнях вказано такі платіжні реквізити: платник - ЛДКХПП НУХТ (); банк платника - ГУ ДКСУ у Львівській області (МФО 825014); отримувач - ДПІ у Франківському районі м. Львова (); банк отримувача (збігається з банком платника) - ГУ ДКСУ у Львівській області (МФО 825014); рахунок отримувача - 1305, призначення платежу - єдиний соціальний внесок за відповідні періоди із сум нарахованих доходів працівникам (із вказівкою на код для сплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів - *;101).

Суди з'ясували, що Коледж сплатив єдиний соціальний внесок на помилковий рахунок « 1305» замість належного рахунку « 1305». Між тим, як встановлено у справі, сплачені платником кошти зараховано на рахунок, який використовувався для сплати єдиного соціального внеску.

З метою виправлення допущеної помилки Коледж 18 і 29 грудня 2015 року звернувся до ДПІ з листами за вих. № 1422/15 та 1443/15 відповідно з проханням перерахувати кошти за єдиним внеском в сумі 440700,70 грн. та 1114,13 грн., помилково сплачені на рахунок 1305, на рахунок 1305.

На звернення позивача ДПІ сформувала висновки від 19 грудня 2015 року та 30 грудня 2015 року, які передано на виконання УДКС.

Обставини, про які зазначено вище, стали підставою для прийняття оскарженого рішення № від 29 березня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з мотивами якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що висновок контролюючого органу про порушення Коледжем строків сплати єдиного внеску є безпідставним і спростовується обставинами, встановленими під час розгляду цієї справи. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанцій врахували правовий висновок Верховного Суду України, висловлену у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 826/6059/13а.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України теж погоджується з висновками судів попередніх інстанцій і при прийнятті цієї ухвали виходить з такого.

Відповідно до частини сьомої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, <…>. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі) <…>.

Відповідно частини десятої статті 9 Закону № 2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; <…>.

Згідно з частиною одинадцятою статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За частиною першою статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Частиною п'ятою статті 45 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства у контексті спірних правовідносин слід звернути увагу, що обов'язком платника, відповідно до Закону № 2464-VI, є своєчасна і в повному обсязі сплата єдиного внеску, що вимагає від платника вчинення дій, спрямованих на списання з його рахунку коштів для сплати цього платежу (в разі безготівкового перерахунку). У такому випадку факт виконання обов'язку платника по сплаті єдиного внеску пов'язано не з датою фактичного зарахування цих коштів за призначенням, а з датою списання цих коштів з його рахунку.

У справі встановлено, що відповідач застосував до Коледжу (як платника єдиного внеску) штрафні санкції за несвоєчасну сплату страхових внесків, а також нарахував йому пеню за кожен день прострочення на тій підставі, що кошти, які цей заклад сплатив як єдиний соціальний внесок за жовтень, листопад 2015 року (згідно з переліченими вище платіжними дорученнями), за даними інформаційної системи контролюючого органу, фактично надійшли на казначейський рахунок останнього з порушенням встановленого Законом № 2464-VI строку. Причиною того, що відомості про сплату платником єдиного соціального внеску за жовтень, листопад 2015 року відображено в інформаційній системі після дня фактичного списання цих коштів з рахунку платника стало те, що у платіжних документах, згідно з якими сплачувався єдиний соціальний внесок, зроблено помилку у номері рахунку одержувача платежу. Разом з тим, як відзначили суди попередніх інстанцій, кошти за єдиним соціальним внеском за жовтень листопада 2015 року Коледж сплатив на рахунок « 3719» - «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування», який відповідно до Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України і Міністерств фінансів України від 19 вересня 2013 року № 493/815 (чинний на дату сплати), відкрито в органах Казначейства для зарахування та розподілу коштів єдиного внеску та фінансових санкцій (страхові кошти).

Колегія суддів погоджується з мотивами судів попередніх інстанцій про те, що підставою для відповідальності платника за несплату (несвоєчасну сплату) єдиного внеску мають бути дії платника, спрямовані на виконання покладеного на нього обов'язку. Тобто важливим є те, чи в межах встановлених строків платник вчинив ті дії, які від нього вимагаються для повної і своєчасної сплати єдиного внеску.

Судячи зі встановлених в цій справі обставин, платник добросовісно вчиняв дії з метою належного виконання свого обов'язку, свідченням чого платіжні документи про сплату єдиного соціального внеску за вказаний вище період. Сам факт помилки в номері рахунку одержувача платежу, та, як наслідок, зарахування цього платежу на рахунок його одержувача пізніше, аніж ці кошти фактично було списано з рахунка платника, не є достатнім і переконливим аргументом для висновку, що платник своїми діями допустив порушення встановлених Законом № 2464-VI строків сплати єдиного внеску. Відтак, запізніле зарахування єдиного соціального внеску на рахунок контролюючого органу внаслідок помилки в платіжних реквізитах не може слугувати підставою для застосування до платника штрафних санкцій, передбачених пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI та для нарахування пені згідно з частиною десятою цієї статті.

Правову позицію аналогічного змісту висловив Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 2 грудня 2916 року (справа № 826/6059/13а).

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Беручи до уваги наведене вище колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2017 року в цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді А.В. Єрьомін

Л.Л. Мороз