Справа № 823/1293/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1293/17 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В., суддів: Безименної Н.В., Глущенко Я.Б.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» про визнання дій незаконними, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

визнати дії відповідача незаконними;

скасувати рішення державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» № 354/06 від 30 червня 2017 року;

зобов'язати державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» прийняти рішення аналогічне рішенню Центральної військово-лікарській комісії № 1443 від 22 березня 2017 року;

- відшкодувати шкоду у розмірі 6000,00 грн.

Поставою Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» щодо заміни причини його інвалідності.

30 червня 2017 року на засіданні Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» у порядку заочної консультації розглянуто медико-експертні документи та надало консультаційний висновок № 354/06 від 30 червня 2017 року, яким повідомлено позивача, що у зв'язку з відсутністю військово-медичних документів про захворювання органу зору на фронті, під час Вітчизняної війни, законних підстав для визнання ОСОБА_2 інвалідом Великої Вітчизняної війни І А групи по зору не знайдено.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 1924 року народження є інвалідом Великої Вітчизняної війни І-А групи за наслідками поранення лівої верхньої кінцівки, отриманого на фронті у 1943 році, з урахуванням комплексу набутої важкості патології: серцево-судинної, центральної нервової та ендокринної систем, органів дихання та зору, що стало причиною підвищення групи інвалідності МСЕК області.

Законних підстав для задоволення вимог відповідачем не встановлено, оскільки офіційних військово-медичних документів про захворювання органу зору у воєнні та перші повоєнні роки відсутні. У медико-експертній справі позивача відсутня постанова Центральної військо-лікарської комісії про причинний зв'язок захворювання органу зору з перебуванням на фронті.

Так, відповідно до п. 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення №1317) медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Згідно з п. 5 Положення №1317, у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до комісії за станом здоров'я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії у зв'язку з тим, що проживає у віддаленій місцевості, огляд проводиться за місцем проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та інвалідів, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров'я, в яких така особа перебуває на лікуванні.

У разі подання письмової заяви особою, що звертається для встановлення інвалідності (її законним представником), у якої наявні захворювання, дефекти, необоротні морфологічні стани, порушення функцій органів та систем організму, за яких група інвалідності встановлюється безстроково, перелік яких затверджується МОЗ, комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії.

Отже, проведення заочного розгляду питання про визнання ОСОБА_2 інвалідом Великої Вітчизняної війни І А групи відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до п. 12 Положення №1317, причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Судом встановлено, що у медико-експертній справі позивача відсутня постанова Центральної військо-лікарської комісії про причинний зв'язок захворювання органу зору з перебуванням на фронті.

Таким чином, відповідач позбавлений можливості встановити підстави для зміни причини інвалідності.

Окремо, колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України,затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14 серпня 2008 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року № 1109/15800 поширюється на випадки проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов'язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій та рішення відповідача.

З'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» про визнання дій незаконними, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 06.11.2017

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

Я.Б. Глущенко