Справа № 810/1003/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1003/17 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Карпушової О.В., Шелест С.Б.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Відповідач, Білоцерківська об'єднана ДПІ ГУ ДФС у Київській області) у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №118/13-02 від 08.11.2016.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову - змінити в частині мотивів задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є, зокрема, правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, 2012 року випуску, модель S 350, тип загальний легковий Седан-В, об'єм двигуна 2987, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.15).

08.11.2016 року податковим органом на підставі п.п.54.3. ст. 54 та п.п. 267.8.1. п. 267.8. ст. 267 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення № 118/13-02, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» всього у сумі 25 000 грн. (далі по тексту - оскаржуване рішення) (а.с.8).

Позивач, вважаючи протиправним зазначене податкове повідомлення-рішення, звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування контролюючим органом положень статті 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2016 році, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи», (набрав чинності 01.01.2015), викладено у новій редакції ст.267 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), якою запроваджено транспортний податок для фізичних осіб.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України , базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Законом України від 24 грудня 2015 N 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» внесено зміни до статті 267 Кодексу «Транспортний податок», які набрали чинності з 1 січня 2016 року.

Зокрема, положення підпункту 267.2.1 пункту 267.2 ПК України викладено в редакції відповідно до яких об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Згідно із п. 2 зазначеної методики середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 14 даної методики встановлено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Тобто, об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Положеннями ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928-VIII від 25.12.2015 установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень.

Відповідно до п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 та ст. 265 ПК України, транспортний податок (у складі податку на майно) віднесено до місцевих податків.

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області № 47-05-VІІ від 28.01.2016 року «Про затвердження положення про транспортний податок та положення про єдиний податок» встановлено транспортний податок на 2016 рік і містить норми, аналогічні тим, що викладені в Податковому кодексі України. Зазначене рішення застосовується з початку бюджетного періоду, що настає після його оприлюднення.

Як вже вище зазначалось, згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, 2012 року випуску, модель S 350, тип загальний легковий Седан-В, об'єм двигуна 2987, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2.

Відповідачем на підтвердження того факту, що середньоринкова вартість транспортного засобу, власником якого є позивач, є більшою ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, надано до суду інформаційну довідку з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 28.03.2017, відповідно до якої середньоринкова вартість транспортного засобу належного позивачу становить - 1 171 097,42 грн.

Тобто, на думку контролюючого органу, середньоринкова вартість автомобіля позивача перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року, тобто є більшою ніж 1 033 500 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції, проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та обставини справи приходить до висновку, що транспортний засіб, який зареєстрований за ОСОБА_2, є об'єктом оподаткування транспортного податку в розумінні пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.12.3.4. ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Між тим, п. 4 Прикінцевих положень Закону Україну «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки транспортний засіб, який належить ОСОБА_2 є об'єктом оподаткування транспортного податку, то позивач має сплачувати визначене контролюючим органом податкове зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» в сумі 25 000 грн. за 2016 рік.

Між тим, податковим органом, під час встановлення середньоринкової вартості транспортного засобу, власником якого є позивач, порушено норми податкового законодавства, зокрема, п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України. Адже відповідно до довідки з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відповідачем середньоринкова вартість транспортного засобу ОСОБА_2 розрахована 28.03.2017 (а.с.32), а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено - 08.11.2016.

Крім того, в матеріалах справи не міститься, а відповідачем на вимогу суду апеляційної інстанції не надано, середньоринкову вартість транспортного засобу, власником якого є позивач, станом на 01.01.2016 року, як це передбачено ст. 267 ПК України.

Разом з тим, 09.10.2017 (вх.30912) відповідачем подано на адресу суду апеляційної інстанції клопотання в якому зазначено про відсутність у останнього копії розрахунку середньоринкової вартісті транспортного засобу ОСОБА_2 на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (а.с.91).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналіз правових положень чинного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що, Білоцерківською об'єднаною ДПІ ГУ ДФС у Київській області, як суб'єктом владних повноважень, не надано обґрунтованих доводів та не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції зазначив помилкові підстави для задоволення даного адміністративного позову, а тому мотивувальна частина постанови суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав для задоволення позову, зазначивши, що підставами для задоволення позовних вимог є обставини, викладені в цій постанові, а саме: нездійснення відповідачем, як контролюючим органом, станом на 01.01.2016 року, середньоринкової вартості транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_2, як це передбачено ст. 267 ПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Згідно із ст.ст. 198, 201 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року - змінити, зазначивши, що підставами для задоволення адміністративного позову є обставини, викладені у цій постанові.

В решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Карпушова

С.Б. Шелест