Справа № 127/19812/17
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/807/17
П О С Т А Н О В А
Іменем України
26 жовтня 2017 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гриневича В.С.

при секретарі: Марценюк А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці адміністративну справу №127/19812/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, в якому просив:

- визнати дії Управління Пенсійного фонду у м. Вінниці щодо відмови в призначенні йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду у м. Вінниці призначити позивачу пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.08.2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , 1963 року народження являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, що підтверджується:
- посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_1 від 07.02.2006 року ( 1 категорія);
З 20.02.2006 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Вінниці, де йому було призначено пенсію по інвалідності (3-тя група) згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 з 24.08.1981 року по 25.06.1987 року навчався у Вінницькому медичному інституті ім. М.І. Пирогова та в період з 22.05.1986 року по 26.05.1986 року у складі групи викладачів та студентів медичного інституту був направлений у Житомирську область Овруцький район в села: Деркачі, Журба, Липські Романи (зона відчуження) для надання медичної допомоги населенню, постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС.
Участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується вищевказаним посвідченням, випискою з наказу по Вінницькому медичному інституту ім. М.І. Пирогова від 25.06.1986 року №125, в якому зазначено, що на підставі усної вказівки заступника Міністра охорони здоров`я УРСР, була направлена група викладачів та студентів з 22 по 26 травня 1986 року у Житомирську область, (зона відчуження) для надання допомоги органам охорони здоров`я; витягом з протоколу Комісії по вирішенню спірних питань, пов`язаних із визначенням статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Житомирській обласній державній адміністрації від 28.03.2001 року, яка визнала ОСОБА_1 учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, так як з 22.05.1986 року по 26.05.1986 року він надавав медичну допомогу населенню в с. Деркачі, Журба, Липські Романи Овруцького район, Житомирської області (зона відчуження)
У серпні 2017 року ОСОБА_1 , посилаючись на положення статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із досягненням 50-ти річного віку, звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці з письмовою заявою, у якій просив перевести його на пенсію за віком, як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС зі зниженням пенсійного віку.

Однак, 10 серпня 2017 року відповідачем, рішенням комісії №9991 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у зв`язку із відсутністю підстави для призначення пенсії, а саме у зв`язку із відсутністю довідки встановленої форми (ф. 122), яка на думку відповідача є основним документом, що визначає час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження.

Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними позивач звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 19 вересня 2017р. відкрито скорочене провадження у даній справі.

05 жовтня 2017 року відповідачем були надані заперечення проти позову (а.с. 19-22), відповідно до яких відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на відсутність підтверджуючих документів про кількість днів роботи в зоні відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що є обов`язковим для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Ухвалою суду від 06 жовтня 2017р. вказану справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні, оскільки за результатами розгляду заперечення відповідача суд дійшов висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання.

В судове засідання позивач не з`явився, однак 20 жовтня 2017 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій також зазначив про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

На виконання вимог ухвали суду від 06 жовтня 2017 року заявою від 25.10.2017р. представником відповідача надано суду копії матеріалів пенсійної справи позивача. При цьому, цією ж заявою від 25.10.2017р. представник відповідача просила провести розгляд справи за відсутністю представника відповідача, щодо задоволення адміністративного позову заперечувала з підстав викладених у запереченнях.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, оскільки позивач та представник відповідача заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та пенсійної справи позивача, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалі справи та встановлено судом, 28 березня 2001 року обласною комісією по вирішенню спірних питань, пов`язаних із визначенням статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Житомирській обласній державній адміністрації визнано ОСОБА_1 учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, який з 22.05.1986р. по 26.05.1986р. надавав медичну допомогу населенню у с. Деркачі, Журба, Лепські Романи Овруцького району (зона відчуження), що підтверджується витягом з протоколу №127 засідання комісії. (а.с. 7)

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 07 лютого 2006 року Вінницькою обласною державною адміністрацією (перереєстроване 28.03.2001р.) та вкладки до нього №643063 від 29 січня 2009 року, ОСОБА_1 являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1). (а.с. 9)

Як вбачається з протоколу №162450 від 03.03.2006р. Управління ПФУ в Ленінському районі м. Вінниці ОСОБА_1 перебуває обліку у пенсійному фонді та з 20.02.2006р. йому призначена пенсія по інвалідності загального захворювання внаслідок аварії на ЧАЕС.

02 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці з письмовою заявою, у якій просив перевести його на пенсію за віком, як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС зі зниженням пенсійного віку в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Однак, рішенням №9991 від 10 серпня 2017 року про відмову в перерахунку пенсії, Управлінням Пенсійного фонду України у м. Вінниці було відмовлено гр. ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, щодо переведення на пенсію за віком, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році відповідно до п. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку із відсутністю необхідних первинних документів, що визначають період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження, зокрема у зв`язку із ненаданням позивачем довідки відповідної форми та інших первинних документів, які стверджували б про безпосередню участь останнього у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 22 травня по 26 травня 1986 року. (а.с. 11)
Таке рішення відповідача суд вважає протиправним та таким що не ґрунтується на вимогах закону, з огляду на таке.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон №796-XII).

Змістом статті 1 Закону №796-XII визначені його мета та основні завдання, згідно якої Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 9 Закону визначено коло осіб, які вважаються такими, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, згідно вказаної статті, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 13 Закону передбачає обов`язок держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її зокрема за пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту третього частини другої статті 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

Згідно з частиною першою та четвертою статті 15 Закону №796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами, а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій. (ч. 5 ст. 15 Закону №796-XII)

Відповідно до статті 55 Закону №796-XII, пенсії, зокрема, надаються із зменшенням пенсійного віку на 10 років, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для осіб: які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок) затверджений порядок, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Отже, за наявності підстав передбачених статтею 14 Закону особі видається відповідне посвідчення, яке надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та після отримання такого посвідчення, особа вважається такою, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 10 Закону.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;

в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Тобто, підставою для отримання посвідчення, та як наслідок статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є наявність у особи хоча б одного з перелічених вище документів.

Частиною третьою статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплено, що Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач уже має відповідне посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_1 (категорія 1).

Як зазначено вище, 28 березня 2001 року обласною комісією по вирішенню спірних питань, пов`язаних із визначенням статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Житомирській обласній державній адміністрації визнано ОСОБА_1 учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, який з 22.05.1986р. по 26.05.1986р. надавав медичну допомогу населенню у с. Деркачі, Журба, Лепські Романи Овруцького району (зона відчуження), що підтверджується витягом з протоколу №127 засідання комісії.

Вказаний витяг з протоколу наявний в матеріалах пенсійної справи позивача, однак не врахований відповідачем при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Отже, при встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та видачі відповідного посвідчення, яке є безумовним підтвердження наявності відповідного статусу в особи, вищевказаною комісією вже було підтверджено та встановлено факт перебування позивача у відповідний період (з 22.05.1986р. по 26.05.1986р.) у зоні відчуження, оскільки у випадку протилежного підстави для видачі йому посвідчення категорії 1 були б відсутні.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, є не зрозумілим чому у відповідача за наявності у позивача відповідного статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, взагалі виникли сумніви про наявність чи відсутність у позивача права на вихід на пенсію за пільговими умовами на 10 років раніше, тим більше враховуючи те, що в даному випадку кількість днів роботи в зоні відчуження немає правового значення, оскільки позивач перебував у зоні відчуження до 1 липня 1986 року.

Пунктом першим частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на 10 років.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Таким чином, оскільки на момент звернення до відповідача про переведення позивача на пенсію за віком (02.08.2017р.) позивач досяг віку 53 років (при необхідних 50 років), його стаж роботи перевищує 15 років, у відповідача були відсутні правові підстави для відмови позивачу у переведенні його на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно зі статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

В той же час, відповідно до п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Отже, оскільки заява про переведення на інший вид пенсії була подана позивачем до органів Пенсійного фонду України 02.08.2017 року, то з урахуванням вищевикладеного пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" повинна бути призначена позивачу з моменту звернення з заявою, а саме з 02.08.2017 року, а не з 01.08.2017р., як зазначено позивачем в адміністративному позові, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням вищевикладеного, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці №9991 від 10 серпня 2017 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 10 (десять) років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 02 серпня 2017 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, а тому позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом судового збору не сплачував, так як звільнений від його сплати, відсутні підстави для його відшкодування.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці №9991 від 10 серпня 2017 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 10 (десять) років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 02 серпня 2017 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: