Справа № 200/16528/16-а(2а/200/644/16)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2017 рокусправа № 200/16528/16-а(2а/200/644/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - Максименко С.М. дов від 28.12.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2017 року

у справі № 200/16528/16-а(2а/200/644/17)

за позовом ОСОБА_2

до Дніпровської міської ради

про визнання незаконним не надання відповіді, зобов'язання надати відповідь та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, в якому просив визнати протиправними дії щодо не надання відповіді на інформаційний запит, зобов'язати надати відповідь на інформаційний запит від 14.04.2016 №37/993, стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну внаслідок порушеного права позивача на отримання інформації в розмірі 6000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.04.2016 позивач звернувся до відповідача з запитом про надання інформації з приводу розгляду поданого ним клопотання 28.08.2015 №36/4858, проте в супереч вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідачем відповідь на вказаний запит на надана. Така бездіяльність відповідача є порушенням права на отримання публічної інформації, реалізація якого визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2017 позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано Дніпропетровську міську раду надати ОСОБА_2 відповідь на інформаційний запит від 14.04.2016 №37/993.

Стягнено з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що відповідачем не надано відповіді на інформаційний запит відповідача, тому дії відповідача суперечать нормам чинного законодавства України у сфері інформації, тому вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача надати відповідь на запит від 14.04.2016 підлягають задоволенню.

В частині вимог про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивачеві дійсно була нанесена моральна шкода несвоєчасним наданням відповіді на його заяву, витратою часу та моральних зусиль для звернення до прокуратури, суду за відновленням порушеного права.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначає, що судом не в повному обсязі досліджено обставини справи, оскільки відповідачем відповідь на запит позивача від 28.08.2015 надано та відправлено 26.11.2016 №8/7-1555. Вказана обставина судом не досліджувалась та не витребовувалася. Стосовно стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що йому заподіяно моральної шкоди діями відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Додатково зазначив, що інформаційний запит відповідача від 14.04.2016 за своєю суттю не є запитом в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Позивач (його представник) в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання позивач повідомлений судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 28.08.2015 позивач - ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровської міської ради з клопотанням, в якому з посиланням на ч.7 ст.118, п «е» ч.1 ст.141 ЗК України, Закон України «Про звернення громадян» просив виключити земельну ділянку, який зайнятий гаражем № 55 за адресою м.Дніпропетровськ, пер. Кипарисний -1, кооператив «Кипарисний» із складу земельних ділянок під кадастровими номерами №№ 03:246:0033 і 03:246:0043; прийняти рішення про видачу дозволу на розробку проекту відводу для безоплатної приватизації земельної ділянки.

Означене клопотання отримано відповідачем 28.08.2015 (а.с.25).

14.04.2016, не отримавши відповідь на означене вище клопотання від 28.08.2015, позивач звернувся до Дніпровської міської ради з інформаційним запитом про отримання публічної інформації, у якому на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив надати йому інформацію щодо розгляду клопотання від 28.08.2015 №36/4858 (а.с.2).

Вказаний запит зареєстровано відповідачем 14.04.2016, що підтверджується відбитком штемпелю Дніпропетровської міської ради Управління внутрішньої політики (а.с.2).

Посилаючись на неотримання відповіді на означений інформаційний запит від 14.04.2016, позивач звернувся до суду з даним позовом на підставі ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах владних повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України №2657-ХІІ від 02.10.1992 «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Право на отримання інформації - тобто вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів передбачено ч.1 ст.5 Закону №2657-ХІІ.

Частиною другою вищеозначеної статті передбачено, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України №2939-VI від 13 січня 2011 року «Про доступ до публічної інформації».

Згідно приписів статті першої Закону №2939-VI публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації (ст.12 Закону №2939-VI).

В силу ч.2 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Разом з тим, за правилами ч.2 ст.2 вказаного Закону цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст.3 цього ж Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 7 Закону України № 393/96-ВР встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

За правилами ст.15 вказаного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 24 Закону України № 393/96-ВР встановлена відповідальність за порушення цього Закону, а саме: особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідно до ст.25 цього ж Закону у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов'язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку.

Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Як встановлено судом, суть поданого позивачем запиту від 14.04.2016 полягає у наданні позивачеві інформації щодо його клопотання, яке надійшло до відповідача 28.08.2015.

Ненадання відповіді на вказаний запит від 14.04.2016 визначено позивачем як порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Отже, в даному випадку вимоги позивача обумовлені порушенням відповідачем Закону України «Про доступ до публічної інформації», проте, з огляду на характер спірних правовідносин, які виникли у сфері звернень громадян, та фактичні обставини, витребувана позивачем інформація, щодо якої позивачем надісланий інформаційний запит 14.04.2016, не є публічною в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно, відповідач не є її розпорядником з відповідними правовими наслідками.

Оскільки правовідносини між сторонами врегульовані наведеним вище Законом України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР як спеціальним законом, тому Закон України «Про доступ до публічної інформації» в силу прямої норми ч.2 ст.2 цього Закону на спірні правовідносини не розповсюджується, внаслідок чого в діях відповідача відсутні порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», вимоги позивача стосовно зобов'язання відповідача надати відповідь на інформаційний запит від 14.04.2016 №37/993 як публічну інформацію є протиправними, задоволенню не підлягають.

З цього ж приводу не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяння яких позивач пов'язує виключно з порушенням відповідачем Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2017 року у справі 200/16528/16-а (2а/200/644/17) скасувати, прийняти нову постанову.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко