Справа № 820/3142/17
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 р. № 820/3142/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В.,

при секретарі судового засідання - Кульчій А.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Коваленко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 13.12.2016 року та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.12.2016 року. Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківський області виправити в інформаційній базі даних інформацію стосовно громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести відомості про дійсність дозволу на імміграцію в Україну. Стягнути з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області на користь представника громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 1280 гривень 00 копійок здійснених нею судових витрат. Встановити судовий контроль за виконанням ГУ ДМС України в Харківський області рішення Харківського окружного адміністративного суду. Зобов'язати ГУ ДМС України в Харківський області надати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту на накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка В'єтнаму, рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області було документовано посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 03.11.2004 року. 20.07.2017 року адвокат, який діяв в інтересах позивача, звернувся до ГУДМС України в Харківській області з адвокатським запитом, в якому просив суд повідомити стан чинності рішення про документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадинки В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, до теперішнього часу відповідь від відповідача не надходила. 22.07.2017 року позивачу стало відомо, що рішенням ГУ ДМС України в Харківський області від 13.12.2016 року скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянці В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вважає, що відповідачем порушено законодавство України, порушено права, свободи та законні інтереси позивача.

Представник відповідача в своїх запереченнях заперечував проти позову, оскільки підстава для отримання позивачем дозволу на імміграцію виникла у зв'язку із отриманням дозволу на імміграцію в Україну її чоловіком, у той час, коли він не мав права на отримання такого дозволу, громадянка В'єтнаму ОСОБА_2 також не мала права на постійне проживання на території України з підстав п.6 ч.2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію". На підставі више вказаного, ГУ ДМС України у Харківській області 13.12.2016 року прийняло оскаржуване рішення, яким скасовано рішення ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 03.11.2004 року про надання дозволу на імміграцію в Україні громадянці В'єтнаму ОСОБА_2.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 03.11.2004 року, ОСОБА_2 дозволена імміграція в Україну на підставі п.6 ч.2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року (оскільки має чоловіка іммігранта), була документована посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 терміном дії - безстроково.

В подальшому, рішенням ГУ ДМС України у Харківській області № 04/1-213651 від 13.12.2016 року на підставі пункту 1 частини першої статті 12 1 Закону України "Про імміграцію" громадянці СРВ ОСОБА_2 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 03.11.2004 року.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про імміграцію", імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 6 Закону України "Про імміграцію визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції Так, за приписами пунктів 1-4 частини 1 зазначеної статті, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно до п. 6 ч. 2 ч. 4 зазначеного Закону, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Стаття 9 Закону України "Про імміграцію" встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на момент видачі посвідки), посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

При наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україні, УГІРФО ГУМВС України в Харківській області досліджував правові підстави залишення на постійне проживання на території України позивача та перевіряв наявні документи, керуючись пунктом п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію".

Будь-яких зауважень до наданих документів на момент отримання дозволу в УГІРФО ГУМВС України в Харківській області не виникло. Надані документи на момент отримання дозволу були чинні. Підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, на момент отримання дозволу, визначених ст. 10 Закону України "Про імміграцію", у УГІРФО ГУМВС України в Харківській області не зазначено.

Згідно з п. 6 ч.2 ст. 4 зазначеного Закону квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Матеріалами справи встановлено, що позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну з підстав п.6 ч.2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" а саме, позивач набув статус іммігранта з підстав того, що її чоловік був іммігрантом.

З цього приводу, відповідачем була проведена перевірка щодо набуття дозволу на імміграцію чоловіком позивача та позивачем.

Суд зазначає, що в якості підстави для прийняття рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 13.12.2016 року про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну зазначено пункт 1 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Статтею 12 Закону України "Про імміграцію"передбачено , що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Таким чином, ЗУ "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

На виконання статті 5 Закону України "Про імміграцію" Кабінет Міністрів України постановив Порядок формування квоти імміграції, затверджений 26 грудня 2002 р. № 1983.

Відповідно до п.п.21-24 Порядку формування квоти імміграції, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Отже, згідно Закону України "Про імміграцію" та Порядку формування квоти імміграції, законодавець покладає на державні органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, обов'язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання, але в матеріалах справи таке подання відсутнє та ДМС не надано.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу про прийняте рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 13.12.2016 року про скасування дозволу на імміграцію стало відомо 22.07.2017року від співробітників ГУ ДМС України у Харківській області.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що на даний час не існує обставин, на підставі яких громадянка СРВ ОСОБА_2 отримала дозвіл на імміграцію, оскільки чоловіку позивача, громадянину СРВ ОСОБА_3 16.08.2015 року Наказом ДМС України № 104 прийнято рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні, оскільки вона видана незаконно, а громадянка СРВ ОСОБА_3 не вважалась такою, що має дозвіл на імміграцію в Україну, тобто не є іммігрантом.

Між тим, в ході судового розгляду справи встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суд по справі 820/1607/17 від 24.05.2017 року, залишеної без змін 03.10.2017 року ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду, скасовано п. 26 (п. п. 26.1.-26.3.) Наказу Державної міграційної служби України №104 від 14.08.2015р. про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання щодо громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Таким чином, зазначена відповідачем підстава для скасування позивачу 13.12.2016 року рішення про надання дозволу на імміграцію не може бути визнана як законна та прийнята до уваги, оскільки на даний час не існує обставин, що зумовили ГУ ДМС України у Харківській області скасувати дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 03.11.2004 року громадянці СРВ ОСОБА_2, а саме рішенням суду по справі № 820/1607/17 від 24.05.2017 року скасовано наказ Державної міграційної служби України № 104 від 14.08.2015р. в частині скасування рішення про видачу посвідки на постійне проживання щодо громадянина СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Таким чином, оскільки в чоловіка позивача дійсний дозвіл на імміграцію, то в свою чергу і позивач має право на відповідний дозвіл.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, позовна вимога позивача про скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.12.2016 року- підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області виправити в інформаційній базі даних інформацію стосовно громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесення відомості про дійсність дозволу на імміграцію в Україну, то суд зазначає наступне. Оскільки під час розгляду судової справи судом встановлено, що інформаційна база є внутрішнім документом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області інформація, яка міститься стосовно позивача в зазначеній базі ніяким чином не порушує його права, свободи та інтереси, то суд приходить до висновку про відмову в цій частині позовних вимог.

Щодо позовної вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням ГУ ДМС України в Харківський області рішення Харківського окружного адміністративного суду та зобов'язання ГУ ДМС України в Харківський області надати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту на накладення штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень даної статті, суд має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, проте це не є його обов'язком. Підстав для встановлення судового контролю за виконанням ГУ ДМС України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду та зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в порядку ч.1 ст. 267 КАС України, надати до суду звіт про виконання судового рішення судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області № 04/1-213651 від 13.12.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1 61000) сплачену суму судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Римарська, 24, код ЄДРПОУ - 37764460).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови виготовлений 06 листопада 2017 року.

Суддя Бідонько А.В.