Справа № 826/10546/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 жовтня 2017 року № 826/10546/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особиГоловного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюта Іван Миколайович
провизнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язати вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби (далі також - відповідач або Центр), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо повторного внесення відомостей стосовно позивача щодо бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України (далі також - позовна вимога 1);

- визнати протиправною бездіяльність Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо вилучення інформації про позивача із бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України (далі також - позовна вимога 2);

- зобов'язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України виключити відомості стосовно позивача із бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України (далі також - позовна вимога 3).

Керуючись статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України, судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі також - третя особа 1 або ПАТ «Альфа-Банк») та головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюту Івана Миколайовича (далі також - третя особа 2 або державний виконавець).

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем з порушенням встановленої процедури протиправно повторно внесено відомості стосовно позивача до бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України на підставі судового рішення, яким відповідне питання не вирішувалось. Також позивач зазначив, що ухвала суду, якою позивачу обмежувалось право виїзду за закордон вичерпала свою дію, оскільки така ухвала була виконана.

Відповідач проти позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі вважаючи, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений Порядком взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України від 07.02.2014 № 288/5/102.

Третя особа 1 проти позову заперечила, просила суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі вважаючи, що відповідачем правомірно, на підставі рішення суду, повторно внесено відомості стосовно позивача до бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, отже відсутні правові підстави для вилучення таких відомостей.

Керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши у порядку письмового провадження подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження №47980860 стосовно стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Альфа-Банк» боргів, що загалом складає 370 999 928,68 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 757/23037/16-ц відмовлено у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа боржника - ОСОБА_1

Проте, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.10.2016 вказана ухвала суду першої інстанції була скасована та постановлено нову ухвалу наступного змісту: задовольнити частково подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М.; тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 24.03.2014 у справі № 661/1456/13-ц, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2014 у справі № 2-5388/2011, рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 31.10.2013 у справі № 2117/5981/12.

На виконання зазначеної ухвали Апеляційного суду міста Києва від 19.10.2016 у справі № 757/23037/16-ц, 25.10.2016 відносно ОСОБА_1 до бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України було внесено відповідну інформацію.

Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.01.2017 залишено без змін ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18.08.2016, якою відмовлено у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 29.12.2016 ЗВП № 47980860 було скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду з України ОСОБА_1 у зв'язку з належним виконанням ним зобов'язань щодо сплати періодичних платежів в межах зведеного виконавчого провадження № 47980860, яке встановлено ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.10.2016.

На виконання вказаної постанови державного виконавця від 29.12.2016, відповідачем було вилучено інформацію про ОСОБА_1 з бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 23.02.2017 у справі № 661/102/17 визнано незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. по скасуванню тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 29.12.2016 ЗВП № 47980860 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

На виконання зазначеної ухвали, на підставі звернення третьої особи 1, відповідачем було повторно внесено до бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України (далі також - База даних) інформацію відносно ОСОБА_1

Позивач звертався до відповідача з проханням вилучити відповідну інформацію відносно нього з Бази даних, з огляду на відсутність правових підстав для її повторного внесення, проте отримав відмову оформлену листом від 10.08.2017 № 64/В-11169.

Вважаючи протиправними зазначені дії та бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб з питань виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-вр, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічні положення закраплені в пункті другому статті 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973.

Відповідно частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі також - Закон).

Статтею 1 Закону закріплено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.

Відповідно до статті 6 Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв'язку з ухиленням особи від виконання зобов'язання, зокрема виконання судового рішення.

Виходячи з наведеного в сукупності вбачається, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено лише у виняткових випадках та у порядку чітко визначеному законом.

Так, відповідно до статті 3771 Цивільного процесуального кодексу України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до пунктів 1 та 5 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

З метою узгодження дій при застосуванні щодо осіб заходів тимчасового обмеження в'їзду в Україну або права виїзду з України з використанням бази даних Державної прикордонної служби України про осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (далі - база даних) розроблений Порядок взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затверджений Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України 07.02.2014 № 288/5/102 (далі також - Порядок).

Пунктом 3 Прядку також закріплено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, державний виконавець має право звернутися до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням (далі - боржник).

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІІІ Порядку (Прийняття до виконання та вилучення інформації з бази даних), засвідчена судом копія судового рішення про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України направляється державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після її надходження до нього для виконання на поштову адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (далі - ГЦОСІ).

ГЦОСІ після надходження зазначеного судового рішення приймає його до виконання та вносить інформацію до бази даних, про що повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби протягом трьох днів.

Інформація про встановлення тимчасового обмеження права особи виїзду з України вилучається ГЦОСІ з бази даних на підставі отриманої, засвідченої судом копії судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України або постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), про закінчення виконавчого провадження або про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Таким чином, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено виключно на підставі судового рішення (ухвали суду), прийнятого за результатом розгляду подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, а знято - на підставі постанови державного виконавця про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України або судового рішення. При цьому, внесення до Бази даних інформації про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України здійснюється ГЦОСІ виключено на підставі засвідченої судом копії судового рішення про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України, яка надійшла до ГЦОСІ від державного виконавця.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідне обмеження у праві виїзду за межі України відносно позивача встановлювалось ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.10.2016 у справі № 757/23037/16-ц, на підставі якої до Бази даних вносилась відповідна інформація. В подальшому, зазначене обмеження відносно позивача було скасовано постановою державного виконавця від 29.12.2016 ЗВП № 47980860, на підставі якої з Бази даних була вилучена відповідна інформація щодо позивача.

З наведеного суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах ухвала Апеляційного суду міста Києва від 19.10.2016 у справі № 757/23037/16-ц, якою відносно позивача встановлювалось обмеження у праві виїзду за межі України, вичерпала свою дію в момент скасування такого обмеження постановою державного виконавця від 29.12.2016 та виключення з Бази даних інформації щодо позивача.

Доводи відповідача про те, що ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 23.02.2017 у справі № 661/102/17 скасовано постанову державного виконавця від 29.12.2016 ЗВП № 47980860, у зв'язку з чим ним правомірно було повторно внесено до Бази даних інформацію відносно позивача на підставі звернення третьої особи 1, сприймаються судом критично, оскільки такими діями відповідачем порушено вимоги Законів України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та «Про виконавче провадження», Порядку та Інструкції, оскільки повторне внесення до Бази даних відповідної інформації відносно позивача могло бути здійснено лише на підставі нового судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, прийнятого на підставі подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Суд також не залишає поза увагою той факт, що ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 23.02.2017 у справі № 661/102/17 не вирішувалось а ні питання встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду позивача за межі України, а ні питання поновлення позивачеві обмеження у праві виїзду за межі України.

Також суд враховує, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.01.2017 залишено без змін ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18.08.2016, якою відмовлено у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Вищенаведене свідчить про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для повторного внесення до Бази даних інформації щодо обмеження права громадянина України на виїзд з України відносно позивача та, відповідно, невилучення такої інформації з Бази даних.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог № 1,2, оскільки спірні дії та бездіяльність є протиправними, вчиненими всупереч вимог Законів України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та «Про виконавче провадження», Порядку та Інструкції, що призвело до порушення міжнародного та конституційного права позивача на вільне залишення території України і свободу пересування.

Згідно з положеннями пунктів 1-2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може, зокрема, визнати протиправними дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень та зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-I, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Беручи до уваги, що відповідні повноваження відповідача щодо внесення до Бази даних інформації про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України є його дискреційними повноваженнями, проте судом встановлено, що такі повноваження реалізовані відповідачем з порушенням норм Закону, необхідно враховувати положення обов'язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної, зокрема, у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24.03.1988, в якому зазначено, що Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

На підставі викладеного необхідно зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна дія чи бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.

Таким чином, враховуючи встановлення судом відсутності у відповідача правових підстав для повторного внесення до Бази даних інформації щодо обмеження права громадянина України на виїзд з України відносно позивача та невилучення такої інформації з Бази даних, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов'язання відповідача виключити відомості стосовно позивача із бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При цьому, втручання в даному випадку у дискреційні повноваження відповідача, як суб'єкта владних повноважень, є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права, враховуючи, що у межах спірних правовідносин відповідачем не доведено існування законних підстав для повторного внесення до Бази даних інформації щодо обмеження права громадянина України на виїзд з України відносно позивача та невилучення такої інформації з Бази даних.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується, зокрема, принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем належним чином не виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 90, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо повторного внесення відомостей стосовно позивача (громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.) щодо бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

3. Визнати протиправною бездіяльність Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо вилучення інформації про позивача (громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.) із бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

4. Зобов'язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України виключити відомості стосовно позивача (громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.) із бази даних Державної прикордонної служби України стосовно осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 1920,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович