Справа № 809/909/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9688/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської митниці ДФС України про визнання протиправними та скасування рішення №206010/2017/000140/1 та картки відмови №UA206010/2016/01189 від 13.04.2017,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 26.06.2017 звернувся в суд із адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС України, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 206010/2017/000140/1 від 13.04.2017 та картки відмови №UA206010/2016/01189 від 13.04.2017 та стягнути на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 1930 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати на прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт вказує, що суд невірно застосував положення ст. 58 Митного кодексу України, та підтримав незаконні дії (рішення) відповідача, який здійснив визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів.

При апеляційному розгляді представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 10.04.2017 позивачем придбано у нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль, вживаний, марки Volkswagen, модель Passat, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_2, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) за № 8 від 10.04.2017 (а.с. 14).

Декларантом ОСОБА_3 подано до Івано-Франківської митниці електронну митну декларацію № UA206010/2017/411546 від 13.04.2017, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме автомобіль легковий, марки Volkswagen, модель Passat, бувший у використанні, номер кузова - НОМЕР_2, загальна кількість місць для сидіння - 5, включаючи місце для водія, призначений для перевезення пасажирів, тип кузова - універсал, номер двигуна - НОМЕР_3, тип двигуна - дизельний (а.с.13).

Судом встановлено, що у вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), укладеного між «NOLS GmbH» як продавцем та ОСОБА_2 як покупцем, згідно якого загальна вартість транспортного засобу склала 7521,00 євро (а.с. 14).

Також, декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу документи для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення.

Зокрема, представлено рахунок-фактуру (інвойс) за № 8 від 10.04.2017 (а.с.14), декларацію про походження товару від 10.04.2017 (а.с.15), акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA20903/2017/04093 від 12.04.2017 (а.с.16), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 02.08.2012 (а.с.17), № НОМЕР_5 від 02.08.2012 (а.с.18), інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару за № 0380 від 10.04.2017, паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (а.с.19-21), а також митну декларацію країни відправлення за № MRN17DE60Е1 від 11.04.2017.

13.04.2017 Івано-Франківською митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206010/2017/000140/1 від 13.04.2017, згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України).

Судом також встановлено, що 18.04.2017 ОСОБА_2 подав до відповідача заяву від 14.04.2017 про визнання заявленої митної вартості та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у митному оформленні товару (а.с. 25). До вказаної заяви, на підтвердження заявленої у митній декларації вартості транспортного засобу, позивачем додано довідку від продавця (а.с. 26) та квитанцію (а.с. 27).

Листом за № 494/10/09-70-19-30 від 24.04.2017, Івано-Франківська митниця ДФС повідомила позивача про відсутність підстав для перегляду рішення про коригування митної вартості (а.с. 65-66).

Встановлено, що ОСОБА_2 повторно звернувся до Івано-Франківської митниці ДФС із заявою щодо перегляду рішення про коригування митної вартості товарів, додатково долучивши висновок експертного дослідження Івано-Франківського науково дослідного експертно-криміналістичного центру від 12.04.2017 за № 09/2642/1390 (а.с. 31) та сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 10.05.2017 за № UA.E.3415-17, виданий ДП «Укрметртестстандарт» (а.с.32).

Згідно листа Івано-Франківської митниці ДФС за № 585/10/09-70-61-01-55 від 24.05.2017, ОСОБА_2 повідомлено про відсутність підстав для перегляду рішення про коригування митної вартості, оскільки додані до заяви від 15.05.2017 документи слугують підтвердженням відповідності технічного стану задекларованого транспортного засобу певним вимогам законодавства, а не підтвердженням заявленої митної вартості (а.с. 34).

Позивач, вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів № 206010/2017/000140/1 від 13.04.2017 та картки відмови №UA206010/2016/01189 від 13.04.2017 протиправними звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки транспортний засіб придбаний позивачем у нерезидента - юридичної особи і позивачем не надано на законну вимогу відповідача документів на підтвердження факту сплати за придбаний товар саме 7521,00 євро, а відтак відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частинами 2, 3 зазначеної статті передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

З аналізу матеріалів справи видно, що позивачем було надано документи, що підтверджують вартість товару за ціною договору та не містять розбіжностей.

Зокрема, представлено рахунок-фактуру (інвойс) за № 8 від 10.04.2017 (а.с.14), декларацію про походження товару від 10.04.2017 (а.с.15), акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA20903/2017/04093 від 12.04.2017 (а.с.16), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 02.08.2012 (а.с.17), № НОМЕР_5 від 02.08.2012 (а.с.18), інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару за № 0380 від 10.04.2017, паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (а.с.19-21), а також митну декларацію країни відправлення за № MRN17DE60Е1 від 11.04.2017.

Як встановлено судом, митним органом шляхом надсилання електронного повідомлення запропоновано декларанту надати документи на підтвердження митної вартості товару, встановлені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме банківські платіжні документи; інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару.

Однак, декларантом не було подано відповідачу додаткових документів з підстав їх відсутності (а.с. 47).

Вказане стало підставою для винесення відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA206010/2017/000140/1 від 13.04.2017 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206010/2017/01189 від 13.04.2017, яких зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом. Перший метод не застосований у зв'язку з ненаданням документів, передбачених частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Другий-п'ятий методи визначення митної вартості (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв'язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (стаття 59, стаття 60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів чотири і п'ять (стаття 62, стаття 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: каталог SchwaсkeListe 01/2017 ст.1305. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчинити дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Главою 4 Митного кодексу України (а.с.12).

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

В матеріалах справи наявний рахунок-фактура (інвойс) за № 8 від 10.04.2017 року, переклад якого з німецької мови на українську надано позивачем суду та відповідно до якого вартість транспортного засобу - 7521 євро оплачена позивачем готівкою та отримана продавцем.

Згідно довідки від 10.04.2017 (а.с. 68), наявної в матеріалах справи також підтверджується факт повної сплати ОСОБА_2 вартості придбаного автомобіля в сумі 7521,00 євро, що підтверджено підписом та скріплено печаткою продавця.

На переконання колегії суддів, рахунок від 10.04.2017 року №8 та довідка від 10.04.2017 є тими належними документами, які підтверджують вартість транспортного засобу, що фактично за нього сплачена в сумі 7521 євро готівковими коштами та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Стосовно неподання декларантом додаткових документів, то в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2012 року.

Посилання суду першої інстанції на невідповідність підпису посадової особи продавця на довідках, рахунку - фактурі та квитанції від 10.04.2017 не заслуговують на увагу, так як така невідповідність не доведена допустимими та належними доказами.

Водночас твердження продавця про продаж автомобіля саме за вартістю 7521 євро підтверджена також його посиланням на сплату ним податку -19%, що відповідачем не спростовано.

Відтак, відповідачем безпідставно, в порушення ст. 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищевказаних обставин та дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні даного позову.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нової постанови про задоволення даного позову, шляхом визнання протиправним рішення про коригування митної вартості товарів № UA206010/2017/000140/1 від 13.04.2017 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206010/2017/01189 від 13.04.2017 року.

Щодо вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Тобто, зі змісту цієї норми випливає, що в такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Як видно з матеріалів справи, майнова шкода в розмірі 1930 грн. була заподіяна неправомірними діями та рішенням відповідача у зв'язку з чим автомобіль позивача знаходився на митному терміналі з 12.04.2017 по 05.05.2017 за що ОСОБА_2 оплачено 1930 грн.

Вказане підтверджується чеком, наявним в матеріалах справи №473001 від 05.05.2017 (а.с. 30).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1930 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступив стороною у справі, або якщо стороною у справі виступила його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог, з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі №809/909/17 скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Івано-Франківської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів № 206010/2017/000140/1 від 13.04.2017 та картку відмови №UA206010/2016/01189 від 13.04.2017.

Стягнути з Івано-Франківської митниці ДФС на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 1930 (одна тисяча дев'ятсот тридцять) гривень сплачених за зберігання транспортного засобу та 2688 (дві тисячі шістсот вісімдесят вісім) гривень сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повний текст судового рішення виготовлено 06.11.2017