Справа № 804/5336/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 р. Справа № 804/5336/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказу №285о/с від 11.09.2017р. в частині та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21.08.2017р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та, з урахуванням адміністративного позову про зміну позовних вимог від 19.10.2017р., просить:

- скасувати наказ №285 о/с від 11.09.2017р. в частині відрахування з грошового забезпечення коштів за 12 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, з невикористаною частиною додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2017 році у кількості 1 доби;

- зобовязати відповідача видати і негайно виконати додатковий наказ про повернення позивачеві всієї суми відрахованих грошей за час невідпрацьованої частини календарного року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом №285 о/с від 11.09.2017р. були внесені зміни до наказу №227 о/с від 17.07.2017р., за яким було змінено підстави звільнення позивача з органів поліції, а саме: вважати звільненим позивача за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) з 01.08.2017р. з відрахуванням з грошового забезпечення коштів за 12 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, з невикористаною частиною додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2017р. у кількості 1 доби. Позивач вважає, що вищевказаний наказ в частині утримання із його грошового забезпечення коштів за використану відпустку у 2017 році є незаконним, оскільки позивача звільнено через хворобу, повязану з проходженням служби в поліції та відповідно до п.2 ч.2 ст.127, п.2 ст.40 КЗпП України при звільненні працівника з перелічених підстав відрахування за невідпрацьовані дні відпустки не провадиться. Крім того, позивач вказав на те, що він є також і пенсіонером за віком, що підтверджено копією його пенсійного посвідчення.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у письмових запереченнях на позов проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити посилаючись на те, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки згідно приписів ч.9,10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Позивачеві згідно наказу №94 о/с від 13.03.2017р. була надана щорічна основна оплачувана відпустка за 2017 рік на 30 діб з 09.03.2017р. по 07.04.2017р., а на підставі наказу №285 о/с від 11.09.2017р. позивач був звільнений за п.2 ч.1 ст.77 Закону (через хворобу), тому, відповідно, із його грошового забезпечення було відраховано кошти надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року за 12 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та за 1 добу з невикористаної частини додаткової оплачуваної відпустки, оскільки позивач звільнений з 01.08.2017р., тобто ним відпрацьовано лише повних сім місяців та використано відпустку у кількості 30 діб, додаткова відпустка в кількості 2 діб не була використана, тому додається 1 доба компенсація за невикористану додаткову відпустку пропорційно відпрацьованим дням календарного року. Щодо посилань позивача на норми п.2 ч.2 ст.127 КЗпП, то представник відповідача зазначає, що вказані норми трудового законодавства не відносяться до даних правовідносин, оскільки за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. ОСОБА_5 України «Про Національну поліцію» не містить приписів щодо застосування норм трудового законодавства у випадку, якщо цим законом не врегульовано спірних відносин, застосування положень КЗпП та іншого трудового законодавства до даних правовідносин є неможливим. Позивач мав статус поліцейського, склав присягу, проходив службу в поліції, йому було присвоєно спеціальне звання «сержант поліції» та його звільнено було саме за нормами Закону України «Про Національну поліцію», які і регулюють проходження служби в поліції, а, отже, представник відповідача вважає, що при відрахуванні з грошового забезпечення позивача коштів за використану відпустку за невідпрацьовані дні календарного 2017 року, відповідач діяв на підставі та у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 03.11.2017р.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №1 о/с від 07.11.2015р. позивача призначено поліцейським полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, присвоївши йому спеціальне звання «сержант поліції», що підтверджується копією відповідного витягу з наказу (а.с.38).

07.11.2015р. позивач склав присягу працівника Національної поліції України, що підтверджується її копією наявною в матеріалах справи (а.с.35).

17.07.2017р. за наказом №227 о/с «По особовому складу» позивача було звільнено з поліції за п.3 ч.1 ст.77 (за віком), що підтверджується копією витягу із цього наказу (а.с.10).

11.09.2017р. згідно витягу із наказу №285 о/с «По особовому складу» були внесені зміни до наказу №227 о/с від 17.07.2017р. щодо підстав звільнення позивача, а саме: вважати позивача звільненим за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) з 01.08.2017р. з відрахуванням із грошового забезпечення коштів за 12 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, з невикористаною частиною додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2017 році у кількості 1 доби (а.с.25).

Позивач оспорює вказаний наказ в частині утримання із його грошового забезпечення коштів за використану відпустку за 2017 рік за невідпрацьовані дні календарного року, просить його скасувати у вказаній частині та зобовязати відповідача вчинити дії по поверненню позивачеві відрахованої суми із його грошового забезпечення з підстав того, що п.2 ч.2 ст.127, п.2 ст.40 КЗпП України при звільненні працівника через хворобу відрахування за невідпрацьовані дні відпустки не провадиться.

Заслухавши позивача та представника відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Порядок, умови проходження та звільнення зі служби у органах поліції врегульовані Законом України Про Національну поліцію №580-УІІІ від 02.07.2015р. (далі ОСОБА_5 №580), а порядок виплати грошового забезпечення поліцейським визначаються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016р. №260 зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.04.2016р. за №669/28799 (далі Порядок № 260).

У відповідності до вимог ч.1 ч.4 ст.93 Закону №580 передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення пятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як пятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

За приписами ч.9 ст.93 вказаного Закону №580 встановлено, що поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Також і нормами п.8 розділу Ш Порядку №260 передбачено, що при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.

Аналіз вказаний вище законодавчих норм свідчить про те, що питання відрахування із грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року при звільненні поліцейського зі служби у тому числі і через хворобу врегульовані спеціальним законом, тобто Законом №580.

Так, як свідчать матеріали справи та не оспорюється позивачем, згідно рапорту позивача від 03.03.2017р. 13.03.2017р. за наказом №94 о/с йому було надано щорічну основну оплачувану відпустку за 2017 рік на 30 діб, з 09 березня 2017р. по 07 квітня 2017р. (а.с.67).

11.09.2017р. за наказом №285 о/с були внесені зміни до наказу №227 о/с щодо підстав звільнення позивача та позивача звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону №580 (через хворобу) з 01.08.2017р. з відрахуванням із грошового забезпечення коштів за 12 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, з невикористаною частиною додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2017 році у кількості 1 доби (а.с.25).

Згідно довідки ГУНП в Дніпропетровській області №19/1808 від 02.11.2017р. при звільненні позивача за наказом №285 о/с від 11.09.2017р. було здійснено відрахування з грошового забезпечення коштів за 12 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, з невикористаною частиною додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2017 році у кількості 1 доби у сумі 3350,10 грн. відповідно до розрахунку: сума грошового забезпечення за місяць (30 діб) перебування у відпустці 9136,64 грн.; календарний рік 12 місяців ( з 01 січня календарного року); кількість діб за кожен відпрацьований місяць складає -2,5 діб (30 діб (місяць) поділено на 12 місяців календарного року).

ОСОБА_5 ОСОБА_3 звільнений з Національної поліції 01.08.2017р., тобто ним відпрацьовано повних сім місяців та використано щорічну оплачувану відпустку у кількості 30 діб, додаткова відпустка у кількості 2 діб ним не була використана, тому додається 1 доба компенсація за невикористану додаткову відпустку пропорційно відпрацьованим дням календарного року.

Отже, відповідно до розрахунку сума утримання з ОСОБА_3 складає: 9136,64грн./30 діб х 11 діб =3350,10 грн. (а.с.71).

Таким чином, проаналізувавши норми чинного спеціального законодавства, яке є спеціальним у даних правовідносинах, оскільки стосується саме проходження служби у Національній поліції України, обставини у даній справі, суд приходить до висновку, що відповідачем при звільненні позивача зі служби в поліції через хворобу за наказом №285 о/с від 11.09.2017р. правомірно здійснено відрахування із його грошового забезпечення нармірно нарахованої та виплаченої йому частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року при його звільненні про що зазначено у вказаному наказу виходячи з вимог ч.9 ст. 93 Закону №580 та п.8 розділу Ш Порядку №260.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, у ході судового розгляду справи представником відповідача надано достатньо доказів та наведено достатньо обґрунтованих підстав, які свідчать про правомірність та законність утримання із грошового забезпечення позивача коштів за використану відпустку за час невідпрацьованої частини календарного року при звільненні позивача зі служби в поліції через хворобу за оспорюваним наказом.

В той же час, і ч.1 ст. 71 вказаного вище Кодексу, покладає обовязок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Проте позивачем у ході судового розгляду справи не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про необґрунтованість та протиправність оспорюваного наказу в частині утримання із його грошового забезпечення коштів за використану відпустку 30 діб пропорційно відпрацьованому часу у календарному 2017 році з урахуванням відпрацьованих ним 7 місяців у 2017р. звільненням його через хворобу 01.08.2017р. виходячи з вимог вищенаведеного чинного спеціального законодавства, яке регулює дані правовідносини.

Є безпідставними і твердження позивача, що його звільнено із поліції через хворобу та він є пенсіонером за віком, а тому таке утримання із грошового забезпечення позивача не провадиться, оскільки ч.9 ст.93 Закону №580 і врегульовує питання відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року при звільненні поліцейського, у тому числі за віком та через хворобу.

При цьому, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення доводи позивача про застосування до даних правовідносин п.2 ч.2 ст.127, п.2 ст.40 КЗпП України з огляду на те, що вказані норми трудового законодавства не підлягають застосуванню у даних правовідносинах, оскільки вказані правовідносини врегульовані ч.9 ст.93 Закону №580, які є спеціальними.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Вказана правова позицію узгоджується із позицією Верховного Суду України з питання пріоритетності застосування спеціальних законів, яка викладена у постанові від 17.02.2015р. у справі №21-8а15, яка є обовязковою для застосування судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності та законності прийняття оспорюваного наказу в частині утримання із грошового забезпечення позивача коштів за використану відпустку за час невідпрацьованої частини календарного року, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний наказ у вказаній частині прийнято відповідачем у межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на те, що судом у ході судового розгляду справи не встановлено протиправності прийняття оспорюваного наказу в оскаржуваній частині, похідні позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача повернути йому всю суму утриманих коштів із його грошового забезпечення за використану відпустку за час невідпрацьованої частини календарного року також не підлягають задоволенню.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказу №285о/с від 11.09.2017р. в частині та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 08.11.2017р.

Суддя ОСОБА_1