Справа № 815/2408/17
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2408/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Балан Я.В.,

суддя - Тарасишина О.М.,

суддя - Єфіменко К. С.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними матеріалами справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів у якості компенсації моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача Державна казначейська служба України з урахуванням заяви по зміну позовних вимог (а.с.61) просить:

визнати протиправним стягнення «військового збору» з виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за перебування у зоні проведення бойових дій з 16.09.2015р. по 20.11.2015р.;

визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, що виражена у допущенні стягнення «війського збору» з виплати грошового забезпечення за перебування у зоні проведення бойових дій з 16.09.2015р. по 20.11.2015р.;

стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 30 000грн. у якості компенсації моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що восени з позивача та бійців зведеного підрозділу в/ч НОМЕР_1 було незаконно стягнено «військовий збір» з виплати грошового забезпечення за перебування у зоні проведення бойових дій з 16.09.2015р. по 20.11.2015р. Позивач зазначає, що у листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до т.в.о. начальника фінансового відділу військової частини НОМЕР_1 та звернув його увагу на незаконно стягнутий «військовий збір». У листопаді 2016 році позивач звернувся до Міністерства оборони України з проханням повернути незаконно стягнуті кошти та 04.05.2017р. відповідачем незаконно стягнуті гроші у сумі 219,65 грн. повернуті. З огляду на приписи Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередньо участь в антитерористичній операції» позивач просить визнати протиправним стягнення «військового збору» та визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, що виражена у допущенні стягнення «війського збору» з виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за перебування у зоні проведення бойових дій з 16.09.2015р. по 20.11.2015р. У зв`язку з зазначеним, позивач просить стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 30 000 грн. у якості компенсації моральної шкоди.

31.10.2017р. від ОСОБА_1 надійшла заява по справі №815/2408/17 про розгляд справи за його відсутності. (а.с.60)

Представник відповідача проти продовження справи у порядку письмового провадження не заперечував. У запереченнях на адміністративний позов (а.с.31-34) та додаткових заперечення на позовні вимоги ОСОБА_1 (а.с.62-64) відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, зазначивши, що будь-яких доказів протиправності дій Міністерства оборони України, розміру заподіяної шкоди та їх причинний зв`язок позивач не наводить, а також жодним чином не доводить на підставі чого він оцінює розмір моральної шкоди саме у розмірі 30 000 грн.

Ухвалою суду від 12.10.2017р. занесеною до журналу судового засідання, залучено у якості третьої особи на стороні відповідача Державну казначейську службу України.

Третя особа - Державна казначейська служба України повідомлялась про дату та час розгляду справи, належним чином та завчасно, однак представник не з`явився у судове засідання призначене на 06.11.2017р.

Враховуючи відсутність потреби заслухати свідка або експерта, та можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, суд вирішив за доцільне розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення законодавства, суд встановив наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно до ст. 2 Податкового кодексу України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Відповідно до п.3.1 ст.3 Податкового кодексу України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України .

Таким чином, справляння податку з військового збору, а також встановлення пільг в їх адмініструванні та сплаті встановлюються Податкового кодексу України, який є спеціальним для даних відносин.

Оскільки, Податковий кодекс України є спеціальним для спірних відносин дії відповідача по утриманню військового збору з грошового забезпечення позивача повинні відповідати приписам цього кодексу.

Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Як вбачається з довідки ТВО начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 №2/12628 від 29.12.2016р., за період перебування у зоні проведення антитерористичної операції за період з 16.09.2015р. по 20.11.2015р. з ОСОБА_1 стягнутий військовий збір на загальну суму 246,84 грн., а саме: з 16.09.2015р. по 30.09.2015р. з грошового забезпечення та за участь в АТО 48,39грн.; з 03.10.2015р. по 31.10.2015р. з грошового забезпечення та за участь в АТО 103,88грн.; з грошової допомоги на оздоровлення 27,17 грн.; з 01.11.2015р. по 20.11.2015р. з грошового забезпечення та за участь в АТО 67,38 грн. (а.с.5)

Відповідно до листа Начальника відділу (фінансового планування та виконання кошторису) заступника начальника фінансового-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Стасюка О.В. №116/14/3/927 від 22.03.2017р. повідомлено позивача, що військовою частиною - польова пошта НОМЕР_3 сплановано повернути помилково стягнутого військового збору за період виконання обов`язків в АТО у сумі 246,82 грн. під час виплати грошового забезпечення за березень 2017 року до 20.04.2017р. (а.с.6)

Військовий збір утриманий з старшого солдата ОСОБА_1 за період з 16.09.2015р. по 20.11.2015р., коли позивач перебував у зоні АТО компенсовано у розмір 219,65 грн., що підтверджується роздавальною відомістю №185, реєстром №5, платіжним дорученням №420 від 03.05.2017р. (а.с.36-39)

Судом встановлено, що позивач перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_4 та військовий збір при нарахуванні грошового забезпечення та виплати за участь в антитерористичній операції за період з 16.09.2015р. по 20.11.2015р., ОСОБА_1 нараховувався військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується роздавальною відомістю №185 та відомістю перерахунку військового збору, за підписом ТВО начальника штабу військової частини НОМЕР_4 майора ОСОБА_3 (а.с.66-67)

З урахуванням того, що позовні вимоги позивача зверненні до Міністерства оборони України, а ОСОБА_1 перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_4 та військовий збір при нарахуванні грошового забезпечення нараховувався військовою частиною НОМЕР_1 , колегія суддів дійшла висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправним стягнення «військового збору» з виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за перебування у зоні проведення бойових дій з 16.09.2015р. по 20.11.2015р. є необґрунтованими та безпідставними.

У зв`язку з зазначеним, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, що виражена у допущенні стягнення «війського збору» з виплати грошового забезпечення за перебування у зоні проведення бойових дій з 16.09.2015р. по 20.11.2015р.

Також, колегія суддів вважає не обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Міністерства оборони України на його користь 30000грн. у якості компенсації моральної шкоди, з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, враховуючи положення ст.1174 Цивільного кодексу України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди, та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем - Міністерством оборони України моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, тощо, як і не надано ґрунтовних пояснень, та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем моральної шкоди у розмірі 30 000грн.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 30 000 грн. у якості компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача Державна казначейська служба України про визнання протиправним стягнення «військового збору» з виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за перебування у зоні проведення бойових дій з 16.09.2015р. по 20.11.2015р.; визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, що виражена у допущенні стягнення «війського збору» з виплати грошового забезпечення за перебування у зоні проведення бойових дій з 16.09.2015р. по 20.11.2015р.; стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 30 000 грн. у якості компенсації моральної шкоди, слід відмовити.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача Державна казначейська служба України про визнання протиправним стягнення «військового збору» з виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за перебування у зоні проведення бойових дій з 16.09.2015р. по 20.11.2015р.; визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, що виражена у допущенні стягнення «війського збору» з виплати грошового забезпечення за перебування у зоні проведення бойових дій з 16.09.2015р. по 20.11.2015р.; стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 30 000грн. у якості компенсації моральної шкоди відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Балан Я.В.

Суддя Тарасишина О.М.

Суддя Єфіменко К.С.