Справа № 805/1938/17-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голошивець І. О.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року справа №805/1938/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Васильєвої І.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького обласного військового комісаріату постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року в справі № 805/1938/17-а за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

18.05.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, в якому просив стягнути на його користь з ІНФОРМАЦІЯ_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконання постанов суду про поновлення на посаді за період з 06 травня 2016 року по день розгляду справи з урахуванням 238,54 грн. за кожен день, що станом на 31.05.2017 року складає 6729,74 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді з 06.05.2016 по 16.08.2017 включно в розмірі 110205 грн. 48 коп.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на момент звернення з адміністративним позовом пройшло більш 10 місяців, що суперечить вимогам ст.. 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Наголошує та тому, що судом першої інстанції не було враховано в повному обсязі заяву про зміну позовних вимог, в якій позивач зазначив відповідачем Донецький обласний військовий комісаріат та Генеральний штаб Збройних Сил у якості третьої особи. Суд залучив Генеральний штаб Збройних Сил України як відповідача, проте позивач не висував будь-яких вимог до Генерального штабу Збройних Сил України. Вважає, що основні вимоги повинні бути до Генерального штабу Збройних Сил України. Зазначає, що відповідно до постанови суду від 06.05.2016 поновити позивача на посаді повинен Генеральний штаб Збройних Сил України, тому незрозуміло, чому стягуються кошти за вимушений прогул з ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не має підстав для поновлення на посаді позивача. Також судом не було досліджено зміни щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2016 у справі №805/823/16-а, залишеною без змін ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.07.2016, задоволено позов ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_2 від 19.02.2016 № 65 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення військового звання. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_2 від 15.03.2016 № 112 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас за п. «ж» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключення зі списків особового складу Збройних Сил України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді військового комісара Дружківського міського військового комісаріату Донецької області. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2016 по 05.05.2016 в сумі 18367,58 грн.

При цьому, постанова суду від 05.05.2016 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді військового комісара Дружківського міського військового комісаріату Донецької області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 7156,20 грн. підлягає негайному виконанню.

Судом першої інстанції встановлено та не є спірним у справі, що постанова Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2016 у справі № 805/823/16-а виконана в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.02.2016 по 05.05.2016 року у сумі 18367,58 грн. В частині поновлення позивача на посаді постанова суду не виконана.

Пунктом 7 частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) закріплено принцип обов`язковості судових рішень.

За приписами ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною четвертою статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Разом з тим, на думку колегії суддів висловлена позиція, яка є обов`язковою для виконання має розцінюватись в поєднанні із наступним.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і є обов`язковими до виконання.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З врахуванням зазначеного, враховуючи беззаперечне право особи на працю та її оплату, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Апелянт посилається на пропущення позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч. 5ст.. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, що є помилковим.

За змістом ч. 5 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів встановлюється місячний строк.

В даному випадку, спір стосується не оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, а виплата середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у відповідності до ст.. 236 КЗпП.

Як встановлено під час апеляційного розгляду постанова Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2016 у справі № 805/823/16-а, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016, в частині поновлення на посаді позивача не виконана, тобто порушення прав позивача триває, отже строк звернення до суду позивачем не порушено.

Стосовно того, що затримка в поновленні ОСОБА_1 на роботі відбулась не з вини ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальне законодавство, яким врегульовано питання публічної служби, не містить правових приписів щодо стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на публічній службі. Тому підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України, які є загальними нормами у відношенні до спеціальних норм сфери публічних відносин.

Як зазначалося вище, згідно зі ст. 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до матеріалів справи грошове забезпечення військовослужбовців проводиться за місцем штатної служби. При цьому не має значення, що видання наказу про поновлення на посаді належить до компетенції Генерального штабу Збройних Сил України.

Отже обов`язок ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, який стався внаслідок затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі, не залежить від наявності вини безпосередньо цього органу у виникненні такої затримки .

Враховуючи, що оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення працівника на роботі за своєю суттю є компенсацією середнього заробітку, то вона підлягає стягненню з органу, у відносинах публічної служби з яким перебуває позивач, тобто з Донецького обласного військового комісаріату.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року в справі № 805/1938/17-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Колегія суддів Л.В. Ястребова

І.А. Васильєва

І. Д. Компанієць