Справа № 237/2733/17
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Сенаторов В.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року справа №237/2733/17

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області

на постанову Марїнського районного суду Донецької області

від 22 вересня 2017 року

по адміністративній справі № 237/2733/17 (суддя Сенаторов В.А.)

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет

спору на стороні відповідача ОСОБА_3 соціального захисту населення Марїнської

районної державної адміністрації

про визнання дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з 1 лютого 2015 року по 1 лютого 2016 року протиправними, зобовязання здійснити виплату належної позивачу пенсії з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_4 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області (далі управління, відповідач) про визнання дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з 1 лютого 2015 року по 1 лютого 2016 року протиправними, зобовязання здійснити виплату належної позивачу пенсії з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року (а.с.2-6).

Постановою суду першої інстанції від 22 вересня 2017 року позовні вимоги задоволенні, визнані протиправними дії відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року; зобов'язано відповідача здійснити виплату пенсії позивачу за минулий час, а саме, з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року (а.с.59-62).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.64-65).

Заявник апеляційної скарги зазначає, що відповідно до приписів ч.4 ст.49 Закону України № 1058, однією з підстав для припинення виплати пенсії є неотримання пенсіонером пенсії протягом шести місяців поспіль. Позивач не зявлялась у відділення поштового звязку для отримання пенсії в період з вересня 2014 року по січень 2015 року включно, з огляду на це позивачу припинено виплату пенсії з 01.02.2015 року відповідно до Закону № 1058. Позивач звернулась до управління з заявою про поновлення виплати пенсії 01.07.2016 року, після розгляду якої відповідач поновив виплату пенсії з 01.02.2015 року по 01.02.2016 року.

Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами п.1 та п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України та отримує пенсію за віком з 2010 року довічно, що підтверджено Посвідченням № НОМЕР_1 від 20.01.2010 року (а.с.8).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки № НОМЕР_2 від 18.04.2017 року (а.с.9).

Рішення УПФУ Мар'їнського району Донецької області про зупинення виплати пенсії позивачу відповідачем суду не надано. Доводами апеляційної скарги відповідач зазначає, що пенсію припинено позивачеві в наслідок того, що за період з вересня 2014 року по січень 2015 року включно позивач не зверталась до поштового відділення у місті Курахове для отримання перерахованої їй до виплати пенсії, тому згідно ч. 4 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплату пенсії припинено.

З листа відповідача від 25.04.2017 року № 42/4-01-01-08 вбачається, що в серпні 2016 року на банківський рахунок позивач отримала пенсію у розмірі 14117,08 грн. за період з 01.09.2014 року по 31.01.2015 року та з 01.02.2016 року по 31.08.2016 року (а.с.10).

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII (далі Закон №1706-VII).

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, пункт 4 частини 1 якої визначає, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Отже, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення та лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058.

В порушення вищезазначених норм пенсійним органом рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

Крім того, позивач звернулась до управління з заявою про поновлення виплати пенсії та мала отримати її в повному обсязі за весь період, на який її було припинено відповідно до положень ч.2 ст. 49 та ч.1 ст. 46 Закону № 1058, яка передбачає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Проте, всупереч вищенаведеної норми, відповідач взагалі не виплатив позивачу пенсію за спірний період.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу за період з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити виплату пенсії позивачу за минулий час з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 11, ст. 24, ст. 184, ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області на постанову Марїнського районного суду Донецької області від 22 вересня 2017 року по адміністративній справі № 237/2733/17 залишити без задоволення.

Постанову Марїнського районного суду Донецької області від 22 вересня 2017 року по адміністративній справі № 237/2733/17 залишити без змін.

Ухвала постановлена та підписана 07 листопада 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2