Справа № 638/6071/17
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 р.Справа № 638/6071/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.07.2017р. по справі № 638/6071/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова , Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова

про визнання неправомірними дій щодо перерахунку пенсії та стягнення недоплаченої щомісячної державної пенсії за віком,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, Управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Харкова, в якому просила суд: визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування позивачу пенсії у розмірі менше прожиткового мінімуму; зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії у відповідності до рівня прожиткового мінімуму, встановленого законом та гарантованого державою; стягнути з відповідача заборгованість пенсійних виплат в сумі 2980,30 грн., а також зобовязати відповідача виплатити позивачу заборгованість, що буде накопичуватися з дня подання адміністративного позову.

За результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2017 року адміністартивний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії в зв'язку з підвищенням прожиткового мінімуму.

Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Харкові провести перерахунок пенсії і виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі, не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначений законом, починаючи з 18 листопада 2016 року, з врахуванням раніше виплачених сум.

Постанову суду в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

В решті вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст. 28, ч. 3 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 "Деякі питання пенсійного забезпечення", що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених у апеляційній скарзі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржено.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_2 з 14.05.2014 року перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова, одержує державну пенсію за віком в розмірі 949,00 грн.

Позивач звернулася до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкові з заявою про перерахунок і підвищення їй пенсії до розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб починаючи з 31.08.2015 року.

Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України листом №509/П-11 від 16.11.2017 року відмовило позивачу в задоволенні її заяви.

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на щомісячне отримання пенсійних виплат у розмірі не нижчому, ніж встановлений Законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з положеннями п.7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Зменшення розміру пенсії за віком застосовується протягом усього періоду отримання пенсії незалежно від її виду.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року.

Матеріалами справи свідчать, що з 14.05.2014 року позивачу призначено пенсію за віком згідно до п. 7-2 Прикінцевих положеньл Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Пенсію розраховано при загальному трудовому стажу 30 років 3 дні.

Таким чином, на правовідносини з приводу виплату пенсії позивачу1 поширюються положення п.7-2 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а відтак, розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до статті 27 і з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 % за кожний повний або неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Як вбачається зі змісту листа УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова (а.с. 4), до розміру пенсії позивача за період з 14.05.2014 року застосовувалось зменшення за достроковий вихід на пенсію у розмірі 14% (з 14.05.2014 - 132,86 грн., 01.09.2015 року - 150,36 грн., з 01.05.2016 року - 158,20 грн.).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

З комплексного аналізу ст.27 та п.7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" випливає, що 14-відсоткове зменшення застосовується виключно до пенсії, яка обчислена за формулою, визначеною ст.27 цього Закону. Оскільки доплата до прожиткового мінімуму та державна адресна допомога не входять до цієї формули, не враховуються при обчисленні пенсії згідно зі ст.27 цього Закону, 14-відсоткове зменшення пенсії на них не поширюється.

При цьому, статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Згідно з ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Як свідчать матеріали справи, пенсія позивачу за період спірних правовідносин виплачується у розмірі 949 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.8 Конституції України та ч.3 ст.8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернулась до суду з позовом на підставі ст. 46 Конституції України, яка гарантує, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що пенсія позивача у вищезазначених розмірах, з урахуванням доплати до прожиткового мінімуму є основним джерелом існування та є нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого відповідними Законами України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Верховний Суд України в постанові пленуму „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996 р. зазначив, що оскільки Конституція є має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Проте, відповідач, відмовляючи в задоволенні вимог позивача про перерахунок пенсії, не звернув увагу на наявність порушень прав позивачки, які гарантовано їй ч. 3 ст. 46 Конституції України, внаслідок чого позивачка за захистом цих прав звернулась до адміністративного суду.

Статтею 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За приписами ч. 2 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В той же час, рівень пенсії позивача не гарантує їй щомісячно рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, відповідачем не було взято до уваги, що імперативною нормою, яка підлягає застосуванню до спірних відносин - статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності необхідного страхового стажу не може бути меншим, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений законом.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що згідно зі ст.6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що пенсія позивача з урахуванням 14% зменшення за достроковий вихід на пенсію не може становити менше, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Також колегія суддів звертає увагу на приписи ч. 2 ст. 8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18.07.06 р. по справі „Проніна проти України" констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалась, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

У рішенні у справі "Великода проти України" від 03.06.2014, Європейський суд з прав людини зазначає, що неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень, правомірності своїх дій у спірних відносинах належним чином не довів.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, аналіз норми ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму. Всі необхідні документи для прийняття рішення про перерахунок пенсії позивача у відповідача були в наявності, у пенсійній справі, а тому твердження відповідача про відсутність у нього обов'язку проведення перерахунку пенсії позивача є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.07.2017р. по справі № 638/6071/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5