Справа № 813/1764/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року справа № 813/1764/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Лещук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про зобов'язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

Встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, у якому згідно заяви про збільшення позовних вимог просить суд зобов'язати відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2015 по 30.03.2017 в розмірі 183075,66 грн та подати суду у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 29.09.2015 № 692о/с ОСОБА_1, звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «б» (через хворобу.) Відповідно норм ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, всупереч вказані нормі ГУМВС не провело у день звільнення розрахунку зі мною. Оскільки відповідачем несвоєчасно виплачено грошове забезпечення при звільненні, то відповідно до ст. 116, 117 Кодексів законів про працю України ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з мотивів, вказаних в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017, головою ліквідаційної комісії ГУМВС було видано наказ від 14.02.2017 № 3075, На підставі цього наказу ГУМВС з метою недопущення виникнення кредиторської заборгованості скеровано лист - прохання на адресу ДФЗБО щодо додаткового виділення коштів на виплату грошового забезпечення та деяких інших виплат по КЕКВ 2112, КЕКВ 2120 на виплати позивачу ОСОБА_1 28.03.2017 № 302/17/01/-2017 затверджено довідку про зміну до кошторису на 2017 рік, відповідно до якої МВС України виділено кошти в розмірі 141598 грн (оплата праці, грошове забезпечення військовослужбовців), що також підтверджено іншими належними письмовими доказами : копією довідки про зміни плану асигнувань загального фонду бюджету на 2017 рік, копією виписки порахунках на 28.03.2017. Стверджує, що ГУМВС як бюджетна установа, після надходження коштів від розпорядника МВС, з ОСОБА_1 провело повний розрахунок, відповідно до рішення суду від 26.01.2017. А відтак, ГУМВС діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розрахунок позивача щодо виплати йому відповідачем ГУМВС середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 30.09.2015 по 30.03.2017 є необгрунтованим та безпідставним.

У судовому засіданні представник відповідачів проти позову заперечила, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 01.09.1993 проходив службу в органах внутрішніх справ та 01.06.2013 його було призначено на посаду заступника начальника слідчого управління ГУ МВС України у Львівській області.

Наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області полковника міліції Загарії Д.Д. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУМВС» від 24.01.2015 № 184 на заступника начальника слідчого управління ГУМВС України у Львівській області підполковника міліції ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з посади.

Наказом начальника ГУМВС України у Львівській області полковника міліції Загарії Д.Д. від 26.06.2015 № 450 о/с ОСОБА_1 з пониженням в порядку дисциплінарного стягнення, відповідно до наказу ГУМВС від 24.01.2015 № 184, призначено на посаду слідчого відділу Львівського управління ГУМВС .

Зазначені накази позивачем були оскаржені в судовому порядку та відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 у справі № 813/364/15, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2015, визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУМВС» від 24.01.2015 № 184 в частині накладення на заступника начальника слідчого управління ГУМВС України у Львівській області підполковника міліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з посади.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі № 813/3370/15 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 26.06.2015 № 450 о/с «По особовому складу» визнано протиправним (неправильним) звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та його призначення на посаду слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, з 26.06.2015, на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 26.06.2015 № 450о/с «По особовому складу»; визнано ОСОБА_1 звільненим з органів внутрішніх справ на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 29.09.2015 № 692о/с «По особовому складу» з посади заступника начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в користь ОСОБА_1 16476,48 грн різницю в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків.

Наказом ГУМВС від 29.09.2015 № 692о/с «По особовому складу» підполковника міліції ОСОБА_1, слідчого СВ звільнено з органів внутрішніх у запас Збройних Сил України з 29.09.2015 за пп. «б» п. 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

17.11.2015 ОСОБА_1 виплачено грошову допомогу при звільненні у розмірі 40481,98 грн.

24.11.2015 ГУМВС листом від 14.01.2016 № 72/01/32-2016 направило на адресу позивача копію нового грошового атестату від 12.01.2016 № 3 та довідки від 12.01.2016 № 53 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 у справі № 876/7452/16 зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії з ліквідації Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області сплатити із стягнутої з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі № 813/3370/15 різниці у грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків в розмірі 16476,48 грн єдиний соціальний внесок; зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії з ліквідації Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати заступнику начальника СУ ГУМВС підполковнику міліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за червень-вересень 2015 року виходячи із розмірів посадового окладу - 1360 грн, окладу за званням - 130 грн, надбавки за вислугу років - 521,5 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби - 1005,75 грн, надбавки за службу в умовах режимних обмежень - 136 грн та премії за червень 2015 року в розмірі 5431 грн, за липень та серпень 2015 року - по 5820,63 грн, за період 1 по 29 вересня 2015 року - 5346,78 грн; зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії з ліквідації Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати заступнику начальника СУ ГУМВС підполковнику міліції ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 8973,88 грн та матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні основної відпустки в сумі 8973,88 грн і виплатити ОСОБА_1 різницю між даною сумою та фактично виплаченою сумою цих матеріальних допомог, а саме кошти в розмірі 16197,76 грн; зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії з ліквідації Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати заступнику начальника СУ ГУМВС підполковнику міліції ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в кількості 2 днів в розмірі 578,96 грн і виплатити ОСОБА_1 різницю між даною сумою та фактично виплаченою сумою цієї компенсацією, а саме кошти в розмірі 333,61 грн; зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії з ліквідації Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати заступнику начальника СУ ГУМВС підполковнику міліції ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні в розмірі 98712,68 грн. та виплатити ОСОБА_1 різницю між даною сумою та фактично виплаченою сумою цієї допомоги, а саме кошти в розмірі 58230,7 грн; зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії з ліквідації Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та виплатити заступнику начальника СУ ГУМВС підполковнику міліції ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 26.06.2015 по 29.09.2015 та за два дні невикористаної відпустки; зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії з ліквідації Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області оформити підполковнику міліції ОСОБА_1 новий грошовий атестат з відображенням у ньому: встановлених ОСОБА_1 розмірів посадового окладу - 1360 грн, окладу за званням - 130 грн, надбавки за вислугу років - 35% - 521,5 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби - 50% - 1005,75 грн., надбавки за службу в умовах режимних обмежень - 10% - 136 грн та премії - 5820,63 грн; фактично виплачених ОСОБА_1 за період з 1 по 29 вересня 2015 року посадового окладу - 1314,67 грн - до 29.09.2015, окладу за спеціальним званням - 125,67 грн - до 29.09.2015, надбавки за вислугу років у розмірі 35% - 504,12 грн - до 29.09.2015, надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби - 50% - 972,23 грн - до 29.09.2015, надбавки за службу в умовах режимних обмежень - 10% - 131,47 грн - до 29.09.2015, премії - 175,41% - 5346,78 грн, а всього 8394,92 грн до 29.09.2015; використання ОСОБА_1 відпустки за 2015 рік; виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 8973,88 грн. та матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні основної відпустки в сумі 8973,88 грн; виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні в розмірі 98712,68 грн; суми індексації заробітної плати; зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії з ліквідації Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області оформити підполковнику міліції ОСОБА_1 нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», із відображенням у ній виплачених ОСОБА_1 за червень, липень та серпень 2015 року надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби - 50% - 1005,75 грн. і надбавки за службу в умовах режимних обмежень - 10% - 136 грн, а також виплату ОСОБА_1 премії за червень 2015 року - 172,23% - 5431 грн, за липень та серпень 2015 року - по 184,59% - 5820,63 грн.

ГУМВС у Львівській області видано наказ від 14.02.2017 № 3075 «Про виконання рішення суду»

03.03.2017 видано грошовий атестат № 27 та довідку від 03.03.2017 № 178/68 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

30.03.2017 ОСОБА_1 виплачено іншу частину суми одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 93564,28 грн.

Не погоджуючись з затримкою розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Норми Кодексу законів про працю України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, на що вказано і в Постанові Верховного суду України від 17.02.2015 по справі № 21-8а15.

Відповідно абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач при звільненні позивача повинен був сплатити всі належні йому суми в день звільнення та в зв'язку з несвоєчасною сплатою зазначених сум необхідно застосувати вимоги ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Із запереченнями та розрахунками наданими представником відповідача, суд не погоджується за таких підстав.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді (абзац третій пункту З Порядку).

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно Наказу Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5 «Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати" суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, відносяться до фонду додаткової заробітної плати (п.п. 2.2.7 Інструкції), та не виключаються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством ( п. 4 Порядку № 100).

Місяцями, що передували звільненню позивача (29.09.2015) є липень, серпень 2015 року.

Так, відповідно до довідки про доходи від 23.08.2017 грошове забезпечення позивача за липень 2015 року складає 8973,88 грн, індексація 1196,99 грн - всього 10170,87 грн, за серпень 2015 складає 8973,88 грн, індексація 1196,99 грн - всього 10170,87 грн, отже середньоденне грошове забезпечення позивача становить 328,10 грн (20341,74 грн грошове забезпечення за липень, серпень 2015 року поділити на 62 календарних дні).

Як встановлено судом, остаточний розрахунок при звільненні з відповідачем проведено 30.03.2017, що не заперечується сторонами.

Кількість календарних днів затримки складає 548 днів, що не оспорюється відповідачем.

Сума середнього заробітку за цей період становить 179793,32 грн (548 * 328,09 грн).

З врахуванням встановлення судом факту затримки розрахунку при звільненні позивача з органів внутрішніх справ з вини відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 30.09.2015 по 30.03.2017 в розмірі 179793,32 грн.

При цьому суд критично оцінює посилання відповідача на те, що виплата здійснена після надходження коштів від розпорядника вищого рівня, оскільки Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» вказав, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 у справі № 21-348во09 також зазначено про те, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади, в даному випадку в особі відповідача.

Окрім цього, суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначеної норми Закону випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду, та має застосовуватися у виключних випадках.

Враховуючи встановлені обставині у справі, суд не вважає за необхідне зобов'язувати відповідача, не на користь якого ухвалено судове рішення, подавати звіт про виконання даного судового рішення, оскільки позивачем не наведено причин та не надано належних доказів, які б свідчили про можливість ухилення відповідачем від виконання даного судового рішення.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З врахуванням встановлених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, наявних в матеріалах справи доказів, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 179793,32 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 87 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Приписами ст. 90 КАС України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Як слідує з представлених ОСОБА_1 документів, між ним та адвокатом Стадник С.В. укладено договір від 30.04.2017 про надання правової допомоги.

Відповідно до Акту № 3 приймання-передачі послуг за договором про надання правової допомоги від 30.04.2017 вартість наданих послуг в рамках вищевказаного договору склала 7512 грн із розрахунку 400 грн за 1 год. згідно з додатковою угодою від 04.05.2017 № 1 до договору, що не перевищує 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, в акті приймання-передачі робіт від 30.10.2017 наведено розрахунок витраченого часу, який брався до уваги при розрахунку оплати правової допомоги за договором про надання правової допомоги. Зокрема адвокатом витрачено всього 18,78 годин ( 400 * 18,78 годин = 7512 грн).

Водночас, на підтвердження понесених витрат за отриману правову допомогу позивачем долучено до заяви квитанції до прибуткового касового ордеру № 01 від 04.05.2017 на суму 5000 грн, квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 10.07.2017 на суму 1100 грн, квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 30.10.2017 на суму 1412 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Також у рішенні "Санді Тайме проти Сполученого Королівства" від 06.11.1980 Європейський суд з прав людини вирішив, що потерпіла сторона має право на відшкодування витрат на правову допомогу незалежно від того, наскільки результативними були дії в рамках надання їй такої допомоги, адже до обов'язків юриста входить максимально повне представлення інтересів клієнта, і за такого підходу ніколи не можна з упевненістю передбачити значення тієї чи іншої юридичної дії, якщо вона, утім, не є очевидно марною чи позбавленою юридичної сили (пункт 28).

Отже, з урахуванням наведених обставин та документального підтвердження понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача суму судових витрат на правову допомогу в розмірі 7512 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

Постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2015 по 30.03.2017 в розмірі 179793 (сто сімдесят дев'ять тисяч сімсот дев'яносто три) грн 32 копійки.

Стягути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на правову допомогу в розмірі 7512 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ().

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.11.2017.

Суддя Р.М. Брильовський