Справа № 487/1476/17
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 487/1476/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Щербина С.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 26 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про скасування рішення про відмову в перерахуванні пенсії протиправним та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії -,

В С Т А Н О В И Л А :

У березны 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі - Центрального ОУПФ України м. Миколаєва Миколаївської області, відповідач) про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року та зобов'язання здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від заробітної плати, встановлено для працівників за аналогічною посадою, відповідно до довідки прокуратури Миколаївської області №18/238вих-16 від 05 жовтня 2016 року, починаючи з 01 січня 2016 року та виплатити різницю в розмірі пенсії за 12 місяців.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії відповідача є незаконними і такими, що порушують його Конституційні права на пенсійне забезпечення.

Постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 26 червня 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Центральне ОУПФ України м. Миколаєва Миколаївської області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Центрального ОУПФ України м. Миколаєва Миколаївської області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Поизвач ОСОБА_2 був звільнений з посади слідчого прокуратури Ленінського району м. Миколаєва у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років.

З 03 лютого 2003 року позивач перебуває на обліку в УПФ України в Заводському районі м. Миколаєва, яке було реорганізоване у Центральне ОУПФ України м. Миколаєва Миколаївської області відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХII.

17 лютого 2017 року позиваач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок йому раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХII та надав довідку від 05 жовтня 2016 року №18/238 вих-16 прокуратури Миколаївсткої області, згідно якої заробітна плата слідчого прокуратури Ленінського району м. Миколаєва, з якої йому призначено пенсію, на 01 грудня 2015 року становить 4 775,24 грн., у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09 грудня 2015 року

Рішенняи №17/1 від 20 лютого 2017 року УПФ України у Заводстокму районі м. Миколаєва позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку позивачу пенсії за нормами Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з тим, що Кабінетом Міністрів України не визначені умови та порядок перерахунку пенсії.

Не погоджуючись з вищевказаною відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішення Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В апеляційній скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Заводського районного суду м.Миколаэва від 26 червня 2017 року та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Станом на наведений період правове регулювання питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури закріплено Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 4 року № 1697-VII.

Так, згідно ч. 20 ст. 86 наведеного Закону умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Проте, ані Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, ані постановою Кабінету Міністрів України, не визначено такої підстави для перерахунку пенсії працівникам прокуратури, як підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Тобто, як станом на 01 грудня 2015 року, так і на момент звернення позивача за перерахунком пенсії, не було передбачено ні можливості, ні механізму перерахунку пенсій працівникам прокуратури у зв'язку із змінами розміру заробітної плати.

Слід відзначити, що зазначені законодавчі зміни не були визнані неконституційними Конституційним Судом України.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні заяви про проведення такого перерахунку, оскільки правові норми, які б передбачали перерахунок призначеної позивачеві пенсії за наведених позивачем обставин відсутні.

Посилання позивача та суду першої інстанції на положення ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789, в редакції станом на час призначення позивачу пенсії, згідно якої призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані норми, як станом на 01 грудня 2015 року, так і на момент звернення позивача за перерахунком пенсії, втратили чинність, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами позивача, що відмова відповідача у перерахунку пенсії останньої є звуженням обсягу набутих ним прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Так, колегія суддів зазначає, що статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, як зазначалося вище, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За своєю правовою природою право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівників за відповідною посадою є разовою формою підвищення грошової винагороди (пенсії) особам, які звільнені зі служби на пенсію. Вона може бути здійснена з метою забезпечення відповідності розміру пенсії особи порівняно із заробітною платою працюючих на відповідних посадах осіб, з метою стимулювання до довгострокового виконання особами професійних обов'язків до виходу на пенсію. В свою чергу, право на перерахунок пенсії не належить до таких соціально-правових гарантій, як заробітна плата, спеціальні умови праці, пенсія, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення та не має постійного характеру, безпосередньо не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, з хворобою, інвалідністю, старістю та виникає лише після звільнення на пенсію.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Більш того, виключення законодавцем статті, що передбачала право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати не може бути розцінено, як звуження соціально-правових гарантій, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно не створює обов'язку держави для здійснення перерахунку пенсії без правових на те підстав.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При розв'язанні спірних правовідносин колегією суддів враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку йому пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення по суті, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 197; 198; 202; 205; 207; 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 26 червня 2017 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направленні її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Суддя доповідач: Потапчук В.О. Суддя: Шеметенко Л.П. Суддя: Семенюк Г.В.