Справа № 168716/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10241/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Старовижівського районної державної адміністрації Волинської області на ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року про зміну способу і порядку виконання судового рішення за заявою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області у справі № 168/716/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Старовижівського районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - ВПВР) звернувся в суд із заявою, просив змінити спосіб і порядок виконання рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 16.11.2016 у справі №168/716/16-а у зв'язку з тим, що боржником виконано зобов'язальна частина рішення про нарахування соціальних виплат, однак кошти не виплачені у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 25.09.2017 заяву задоволено, змінено спосіб та порядок виконання постанови Старовижівського районного суду Волинської області від 16.11.2016 у справі №168/716/16-а.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення Старовижівського районної державної адміністрації Волинської області подало апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 25.09.2017 та залишити заяву без задоволення. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на даний час кошти, необхідні для виконання рішення суду про доплату разової щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій ОСОБА_2 за 2016 рік в сумі 3825 грн. відсутні. На реєстраційному рахунку знаходяться кошти, які передбачені на виплату допомоги до 5 травня відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 №223, додаткові кошти на виконання судових рішень у 2017 році не виділялись.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи судом апеляційної інстанції, постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 16.11.2016 задоволено позов ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Старовижівського районної державної адміністрації Волинської області: визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Старовижівської РДА Волинської області про нарахування та виплату ОСОБА_2 разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році в розмірі, меншому, ніж п'ять мінімальних пенсій за віком; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Старовижівської РДА Волинської області здійснити дорахування та виплату недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 05 травня у 2016 році учаснику бойових дій ОСОБА_2 згідно вимог ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 (п'яти) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум.

21.03.2017 Старовижівським районним судом Волинської області видано виконавчий лист №48/17 (а.с.34).

25.04.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценею Г.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53811427, яку направлено Управлінню соціального захисту населення Старовижівської РДА Волинської області (а.с.36-37).

Листом від 07.06.2017 №988/01.12.17 Управління соціального захисту населення Старовижівської РДА Волинської області повідомило Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області, що кошти, необхідні для виконання рішення суду про доплату разової щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій ОСОБА_2 за 2016 рік в сумі 3825 грн. відсутні (а.с.38).

Вказане стало підставою для звернення старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області до суду із заявою в порядку ст.263 КАС України.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що на відміну від рішення зобов'язального характеру (про зобов'язання суб'єкта владних повноважень виплатити особі певну суму коштів), яке виконується в загальному порядку органами державної виконавчої служби, виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» гарантується державою та здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Такий спосіб і порядок виконання, на переконання суду першої інстанції, є більш ефективним, ніж передбачений постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 16 листопада 2016 року.

З таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно з положеннями ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» має право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Підставою для застосування цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для зміни способу чи порядку виконання судового рішення такою обставиною може бути неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

При цьому як зміну способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб. Суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому таке рішення суду по суті. При цьому, змінити спосіб і порядок виконання рішення суд може лише у виняткових випадках.

Зміна способу і порядку виконання рішення суду може відбутися шляхом заміни одного заходу примусового виконання судового рішення іншим, однак при цьому суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом відповідно до ст.162 КАС України, спосіб захисту порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що суд для відновлення права позивача постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 16.11.2016 зобов'язав Управління праці та соціального захисту населення Старовижівської РДА Волинської області здійснити дорахування та виплату недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 05 травня у 2016 році учаснику бойових дій ОСОБА_2 згідно вимог ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 (п'яти) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум, що відповідало заявленим у позові вимогам.

Відтак, аналіз резолютивної частини вказаної постанови дозволяє суду апеляційної інстанції зробити висновок про те, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії по донарахуванні та виплаті недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 05 травня є нічим іншим як обраним позивачем видом захисту порушених прав.

Водночас, аналіз заяви старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області дозволяє дійти висновку, що йдеться про зміну не способу виконання постанови суду, а фактично резолютивної частини судового рішення, прийнятого по суті позовних вимог, та вирішити позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час постановлення рішення у справі.

Слід також зауважити, що в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (ст.198, ст.223 КАС України). Також суд апеляційної інстанції наголошує, що «захист порушеного права у судовому рішенні» і «спосіб виконання судового рішення» не є тотожними поняттями.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду першої інстанції фактично можливе, хоча й за певних умов відповідного фінансування, а тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

При цьому з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зміна на підставі статті 263 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу соціального захисту населення здійснити дорахування та виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у рішеннях від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а14), від 17 лютого 2015 року (справа №21-622а14), від 14 квітня 2015 року (справа №21-78а15), від 13 січня 2015 року (справа № 21-604а14). В силу приписів ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, підтверджених судом, однак дане твердження не може бути підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у зазначеному рішенні, та положення ч.1 ст.58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги.

На підставі вказаного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, з надісланого на адресу суду інформаційного листа відповідача вбачається, що рішення суду в частині виплати спірних сум Управлінням виконано 26.10.2017.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення, ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 199, 202, 205, 206, 212, 254, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Старовижівського районної державної адміністрації Волинської області задовольнити.

Ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року про зміну способу і порядку виконання судового рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволені заяви державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко

Повний текст Ухвали складено 06.11.2017