Справа № 520/7935/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/7935/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Луняченко В.О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Єщенка О.В., Бойка А.В.

за участю секретаря Осавуляк О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2017 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись на відмову відповідача врахувати при розгляді його заяви №4421 від 13 квітня 2017 щодо призначення пенсії на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду з 26 лютого 1988 по 16 травня 1990 проходження дійсної військової служби в який ОСОБА_1 працював фельдшером військової частини НОМЕР_1 , тобто спеціального стажу 2 роки 2 місяці і 20 днів, просив суд: визнати протиправним рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (надалі УПФУ) №4421 від 21 червня 2017 «Про відмову у призначенні пенсії»; зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2017 відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За наслідками розгляду адміністративного позову 18 вересня 2017 Київським районним судом м. Одеси ухвалено постанову про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції визнав протиправним рішення УПФУ №4421 від 21 червня 2017 «Про відмову у призначенні пенсії» та зобов`язав відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 травня 2017.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції послався на Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №909 від 4 листопада 1993 «Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Приміткою 3 до наведеної вище постанови передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років. При цьому, Постановою Ради міністрів СРСР від 17 грудня 1959 № 1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства» яка діяла на час проходження ОСОБА_1 військової служби, передбачено, що до складу установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, у тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інш.). Пунктом «г» пункту 1 Положення №1397, встановлено, що лікарням та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи та спеціальністю, окрім роботи в установах організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР.

В апеляційній скарзі УПФУ, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги УПФУ не вказало та не обґрунтувало за яких підстав служба у складі Збройних Сил СРСР не була зарахована до спеціального стажу ОСОБА_1 . При цьому, відповідач послався те, що страховий стаж обчислюється територіальними органами пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (якщо працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

В письмових запереченнях ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, в межах доводів апеляційної скарги розглянув та обговорив викладені в ній доводи, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Згідно до частин першої і другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень. Право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, що діяла на 01 квітня 2015, передбачено, що особи, до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту (25 років та 25 років 6 місяців відповідно).

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII із наступними змінами, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) № 909 від 4 листопада 1993 року «Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до вимог даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники закладів охорони здоров`я , що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених постановою КМУ № 909, тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Згідно до постанови Кабінету Міністрів України № 909, до переліку закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Відповідно до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Приміткою 3 до постанови Кабінету Міністрів України № 909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Ради міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397«Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства», яка діяла на час проходження ОСОБА_1 військової служби у лавах Збройних сил, встановлено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.

Підпунктом «г» пункту 1 Положення № 1397, встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР.

Згідно Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18 грудня 2013 року № 871, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 14 січня 2014 року за № 47/24824, медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею), медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України) віднесені до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я Збройних Сил України.

Судом першої інстанції встановлено, що в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 зазначено: з 02 квітня 1986 до 03 липня 1986, записи № 2, 3, позивач працював на посаді виїзного фельдшера і його спеціальний стаж склав 3 місяці і 1 день; з 30 червня 1986 по 20 травня 1990 рік позивач проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується записами у військовому квитку, а з 26 лютого 1988 по 16 травня 1990 в період проходження дійсної військової служби працював фельдшером військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується архівною довідкою від 27 квітня 2017 № 2/4-3650 і його спеціальний стаж склав 2 роки 2 місяці і 20 днів; з 14 листопада 1990 по 01 квітня 1992 працював фельдшером швидкої допомоги в Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, записи в трудовій книжці № 6, 7, і його спеціальний стаж склав 1 рік 4 місяці 17 днів; з 01 квітня 1992 до 30 березня 2017 року ОСОБА_1 працював фельдшером в Міській станції швидкої медичної допомоги, записи в трудовій книжці № 8, 9, 10, 11, і його спеціальний стаж станом на 01 квітня 2015 року склав 23 роки.

Отже, станом на 01 квітня 2015 спеціальний стаж ОСОБА_1 склав 26 років 10 місяців і 18 днів, що повністю відповідає вимогам п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Оскільки, посада, яку обіймав позивач під час проходження служби в армії у військовій частині № НОМЕР_1 відповідно до вище вказаних нормативних актів надає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується наявним в матеріалах пенсійної справи архівним довідкам, суд апеляційної інстанції визнає правильним висновок суду першої інстанції про незаконність рішення УПФУ від 21 червня 2017 року № 4421 «Про відмову у призначенні пенсії».

Суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими посилання відповідача на не врахування судом першої інстанції вимог ст. 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки УПФУ не вказало у чому полягає це порушення. Крім того, поняття «страховий стаж» не може бути застосовано до правовідносин, що виникли з 26 лютого 1988 по 16 травня 1990 - у період проходження ОСОБА_1 дійсної військової служби та виконання обов`язків фельдшера військової частини НОМЕР_1 .

Зважаючи на все вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана їм правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні УПФУ фактичних обставин норм матеріального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не убачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2017 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: