Справа № 803/1363/17
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року Справа № 803/1363/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Масюк Г.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Копка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (ФОП ОСОБА_3, позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.09.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 214 225,38 грн. за основним платежем, на 107 112,69 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.09.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання з податків та зборів у тому числі з військового збору на 17 852,12 грн. за основним платежем, на 4 463,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на хибність висновків, викладених у акті документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань, що становлять предмет заперечення за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, щодо неправомірного включення до складу витрат які зроблені за межами території України на ремонт належних позивачу транспортних засобів та придбання запчастин до них, що використовуються у його господарській діяльності.

Крім того, у письмових поясненнях від 02.11.2017 представник позивача вважає, що висновок податкового органу суперечить чинному законодавству з огляду на таке.

Статтею 177 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), яка регулює оподаткування доходів, отриманих фізичною-особою підприємцем від провадження господарської діяльності, зокрема її п. 177.4 передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У розділі III Податкового кодексу України, зокрема у абз.1 п. 138.1 та пп.«г» п. 138.8.5 ст.138 вказано, що до складу загальновиробничих витрат, серед іншого, включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів.

Таким чином, якщо ФОП бажає включити до складу витрат діяльності витрати на ремонт основних засобів, в даному випадку - транспортних засобів, необхідно дотримання кількох умов:

- витрати мають бути дійсно зроблені на ремонт належних йому основних засобів, а не на щось інше;

- такі витрати мають бути документально підтверджені;

- витрати мають бути пов'язані з отриманням доходів.

Тому, усі визначених законом умов позивачем було дотримано та правомірно було включено до складу загальновиробничих витрат спірні витрати, а всі інші твердження, в тому числі про можливе порушення позивачем законодавства про обіг готівки чи про зовнішньоекономічну діяльність до предмету спору не стосуються та братись до уваги не можуть.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже на підставі вищевикладеного висновки відповідача не відповідають законодавству, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

У поданих письмових запереченнях проти адміністративного позову від 25.10.2017 (а.с.42) представник відповідача позовних вимог не визнав і просив в задоволенні позову відмовити з огляду на наступне.

Згідно наданих для перевірки документів (платіжних доручень, касових ордерів, актів виконаних робіт, банківських виписок, книги обліку доходів та витрат, авансових звітів та ін.) підтверджуючих валові витрати за 2015р., 2016р встановлено, завищення СПД ОСОБА_3 валових витрат за 2016р.. (стаття витрат «витрати на відрядження, ремонтні роботи») на суму 1 190 141,00 грн., за 2016р, внаслідок не пред'явлення відповідних розрахункових, платіжних та інших первинних документів, а саме: ФОП ОСОБА_3 до складу витрат за 2016р. включено витрати на ремонт автомобілів DAF номерний знак № НОМЕР_1, DAF номерний знак № НОМЕР_2, DAF номерний знак № НОМЕР_3, DAF номерний знак № НОМЕР_6, DAF номерний знак № НОМЕР_4 оформлені авансовим звітом № АО - 0000490 від 09.05.2016.

Згідно з пунктом 12 розділу III Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року N 59, встановлено, що у разі відрядження за кордон на службовому автомобілі витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту, що має бути визначено у наказі (розпорядженні) керівника підприємства.

Відшкодовуються також інші витрати, пов'язані з технічним обслуговуванням, стоянкою та паркуванням службового автомобіля, збори за проїзд ґрунтовими, шосейними дорогами та водними переправами.

Главою 3 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 № 200 встановлено, що юридичні особи (фізичні особи - підприємці), які мають власні транспортні засоби (орендують, фрахтують), мають право використовувати готівкову іноземну валюту з поточних рахунків для забезпечення експлуатаційних витрат, пов'язаних з обслуговуванням транспортних засобів за кордоном, у порядку, встановленому цим нормативно-правовим актом. При цьому зазначаємо, що главою 8 постанови Правління Національного банку України 12.11.2003 р. № 492 передбачена можливість використання коштів з поточного рахунку юридичних осіб (фізичних осіб - підприємців), в іноземній валюті за допомогою електрон платіжних засобів виключно для: одержання готівки за межами України для оплати витрат відрядження; здійснення розрахунків у безготівковій формі за межами України, які пов'язані з витратами на відрядження та витратами представницького характеру, а також на оплату експлуатаційних витрат, пов'язаних з утриманням та перебуванням повітряних, морських автотранспортних засобів за межами України, відповідно до умов Кодексу торговельного мореплавства України, Повітряного кодексу України, Конвенції про міжнародну цивільну авіацію, Міжнародної конвенції про дорожній рух.

Відповідно статті 1 Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (оплата фізичною особою, яка не є суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності, від свого імені та власного споживання послуг з ремонту і технічного обслуговування автотранспорту), відповідні розрахунки за межами України не є розрахунками в межах торговельного обороту яких згідно з постановою Правління Національного банку України № 209 «Про врегулювання питань щодо використання гривні в розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту» належать саме розрахунки за експорт, імпорт товару). Такі операції здійснюються без укладання зовнішньоекономічного договору і на них не поширюється обмеження статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» щодо здійснення розрахунків між резидентами нерезидентами в межах торговельного обороту через уповноважені банки.

Оскільки згідно ст. 378 Господарського кодексу України ОСОБА_3 є суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності, то послуги по ремонту автотранспортних засобів здійснених нерезидентами мають здійснюватися з укладанням зовнішньоекономічного (імпортного договору і, крім того, на них поширюються усі вимоги, встановлені валютним законодавством України для розрахунків у межах торговельного обороту через уповноважені банки.

Так між ОСОБА_3 та нерезидентами, які надавали послуги по ремонту автотранспортних засобів відсутні зовнішньоекономічні договори (контракти) та списання коштів в день надання послуг з ремонту автотранспортних засобів з банківських рахунків зареєстрованих для здійснення господарської діяльності не проводило відповідно підтвердити банківськими виписками чи іншим платіжним документом понесених витрати не можливо чим порушено п.44.1 ст.44, п. 177.2 ст.177, п. 177.4 ст. 177, п. 138.2 ст.1 п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу.

На підставі вищевикладеного вважає оскаржені податкове повідомлення-рішення прийнятими в межах повноважень та такими, що відповідають вимогам законодавства, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні представник позивача, позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав та мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_3

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних мотивів та підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 з 16.03.1995 зареєстрований як суб'єкт господарювання, місце проживання якого: 43000, АДРЕСА_1. Позивач перебуває на податковому обліку в Луцькій ОДПІ, основними видами економічної діяльності є: 49.41 вантажний автомобільний транспорт (а.с.38-39).

Відповідно до наказу №736 від 14.04.2017 виданого ГУ ДФС у Волинській області, плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на ІІ квартал 2017 року, направлень №554 від 27.04.2017 та №688 від 17.05.2017 відповідачем з 27.04.2017 по 17.05.2017 проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства за той самий період.

За результатами вказаної перевірки складено акт №3249/03-20-13-07/НОМЕР_5 від 30.05.2017 (а.с.7-33).

Відповідно до висновків вказаного акта перевірки контролюючим органом виявлено порушення вимог пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08 липня 2010 року (далі - Закон №2464-VI), внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок за 2016 рік на 6 738,38 грн.; пункту 44.1 статті 44, пункту 177.2 статті 177, пункту 177.4 статті 177, пункту 138 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139, Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб за 2016 рік на загальну суму 214 225,38 грн.; підпунктів 1.2, 1.3, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України, що призвело до заниження суми оподаткованого доходу в сумі 1 190 141,00 грн. в результаті чого занижено суму військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 17 852,12 грн.

На підставі акта перевірки №3249/03-20-13-07/НОМЕР_5 від 30.05.2017 ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2017 яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 214 225,38 грн. за основним платежем, на 107 112,69 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2017 відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів у тому числі з військового збору на 17 852,12 грн. за основним платежем, на 4 463,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.5-6).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є платником податку на доходи фізичних осіб в силу статті 162 ПК України, як резидент, який отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пункт 163.1 статті 163 ПК України).

Абзацом четвертим пункту 164.1 статті 164 ПК України встановлено, що базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно із пунктами 177.2, 177.11 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від здійснення господарської діяльності, що перебуває на звичайній системі оподаткування, встановлено статтею 177 ПК України.

Так, згідно з пунктами 177.1., 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України (в редакції, яка діяла протягом 2013-2014 років) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII (який набрав чинності з 01.01.2015 року), внесено зміни до статті 177 ПК України, яким пункт 177.4 викладено в такій редакції: до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Такі ж вимоги до первинних документів встановлені пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Договори, податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони засвідчують факт вчинення господарської операції.

Відповідачем під час проведення перевірки встановлено, що позивачем за 2015-2016 роки включено до складу витрат, витрати на відрядження, ремонтні роботи на загальну суму 1 190 141,00 грн., чим порушено вимоги пунктів 177.4, 177.2 статті 177 ПК України, у зв'язку із чим занижено податок з доходів фізичних осіб за 2016 рік на загальну суму 214 225,38 грн.

Однак, з такими висновками суд не погоджується, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 займається вантажним автомобільним транспортом, і відповідно протягом 2015-2016 років ніс витрати, пов'язані із здійсненням господарської діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи позивач здійснював витрати на придбання товарів (робіт, послуг), що підтверджується відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, а саме:

- витрати на ремонт двигуна, ремонт передньої підвіски, ремонт задньої підвіски, в сумі 129 924,29 грн., які понесені згідно звіту про використання коштів, Paragon P25652/MO2/16 від 16.03.2016, видана TIR-SERVIS на суму 34578,00 ZL (а.с.56,64-65);

- витрати на ремонт двигуна, покупку запчастин та їх монтаж в сумі 262 928,09 грн., які понесені згідно звіту про використання коштів, Faktura VAT nr 0257/16 від 01.03.2016, видана PRZEDSIEBIORSTWO WIELOBRANZOWE MOTO-POL KRZYSTOF LOS на суму 40 470,00 ZL (а.с.57,70-71);

- витрати на ремонт двигуна, демонтаж стартера, встановлення стартера, поповнення мастила в резервуарі в сумі 195 880,45 грн., які понесені згідно звіту про використання коштів, Faktura VAT 9566/2014 від 29.03.2016, видана FIRMA «BRATHERS-GRZEGORY» на суму 30 150,00 ZL (а.с.58,66-67);

- витрати на електродіагностику, ремонт системи вприскування, ремонт коробки передач, кінцевий вал, рульовий ричаг/важіль, ремонтний/зворотний комплект, закриваюча кришка, внутрішній підшипник, зчеплення в сумі 309 062,32 грн., які понесені згідно звіту про використання коштів, Paragon PAR/5421/2016 від 25.04.2016, видана ZAWRAT TIR-SERVIS на суму 47 571,00 ZL (а.с.59,62-63);

- витрати на електродіагностику, ремонт паливної системи, ремонт коробки передач, покупка рульової рейки, заміна мастил та фільтру датчиків тиску, ремонт осі прецепа в сумі 292 347,84 грн., які понесені згідно звіту про використання коштів, Paragon PAR/0662/2016 від 28.03.2016, видана ZAWRAT TIR-SERVIS на суму 44 998,30 ZL (а.с.60,68-69);

Дані витрати були понесені на ремонт автомобілів DAF номерний знак № НОМЕР_1, DAF номерний знак № НОМЕР_2, DAF номерний знак № НОМЕР_3, DAF номерний знак № НОМЕР_6, DAF номерний знак № НОМЕР_4, які відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (НОМЕР_7 від 18.02.2011, НОМЕР_8 від 18.02.2011, НОМЕР_9 від 20.09.2012, НОМЕР_10 від 16.10.2014, НОМЕР_11 від 25.02.2014) належать на праві власності ФОП ОСОБА_4 (а.с.77-81).

Судом також встановлено, що відповідно до наказу №147/1 від 01.05.2016, з метою налагодження співпраці, ФОП ОСОБА_4 перебував у відрядженні в Республіці Польща, терміном 04 дні, починаючи з 03.05.2016, що підтверджується посвідченнями про відрядження та відмітками про вибуття з відрядження, прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи (а.с.50-54).

Тобто, позивач правомірно включено ці суми до складу витрат по ремонтних роботах, понесені згідно наданих авансових звітів на загальну суму 1 190 141,00, що пов'язані з господарською діяльністю підприємця, оскільки вони належним чином підтверджені документально.

На думку суду, всі первинні документи оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства та містять всі необхідні реквізити передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктом 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Відтак, на підставі первинних документів, позивачем відповідно до вимог статті 177 ПК України правомірно були сформовані витрати відповідних звітних періодів.

Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідно до Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 №200 (далі - Правила №200) юридичні особи (фізичні особи-підприємці), які мають власні транспортні засоби (орендують, фрахтують), мають право використовувати готівкову іноземну валюту з поточних рахунків для забезпечення експлуатаційних витрат, пов'язаних з обслуговуванням транспортних засобів за кордоном, у порядку, встановленому цим нормативно-правовим актом, з огляду на таке.

Підпунктом 1.1 вищезгаданих Правил №200 передбачено, що ці правила встановлюють порядок та умови використання готівкової іноземної валюти резидентами і нерезидентами в Україні.

Так дійсно, згідно з підпунктом 2.1 Правил №200 резиденти - юридичні особи і фізичні особи-підприємці та іноземні представництва мають право використовувати з поточних рахунків готівкову іноземну валюту для забезпечення витрат на відрядження працівників за кордон, а також на представницькі витрати (організацію офіційних заходів за кордоном).

Таким чином, дана норма передбачає право фізичної особи-підприємця використовувати з поточних рахунків готівкову іноземну валюту для забезпечення відповідних витрат, а не прямий його обов'язок.

Суд також критично ставиться до заперечень представника відповідача про те, що між позивачем та нерезидентами, які надавали послуги по ремонту автотранспортних засобів відсутні зовнішньоекономічні договори (контракти), оскільки контролюючим органом під час перевірки позивача не виявлено зі сторони останнього порушень у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а тому не є предметом спору у даній адміністративній справі.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що позивачем правомірно включено суми, за ремонт транспортних засобів до складу витрат у загальному розмірі 1 190 141,00 грн. за 2016 рік, а тому ГУ ДФС у Волинській області помилково дійшла висновку про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 214 225,38 грн.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 05.09.2017 суд зазначає наступне.

Під час перевірки позивача було встановлено порушення останнім підпункту 11.2, 11.3, 11.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 17 852,12 грн. Відтак, ГУ ДФС у Волинській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені у розмірі 22 350,15 грн., з них за податковим зобов'язанням - 17 852,12 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 4 463,03 грн.

Як встановлено пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. При цьому відповідно до підпункту 1.2 зазначеного пункту об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Як вже зазначалося, об'єктом оподаткування фізичної особи-підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).

Враховуючи, що наведене рішення суб'єкта владних повноважень має похідний характер від податкового повідомлення-рішення № щодо якого суд дійшов висновку про його протиправність, тому податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з військового збору, також є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ГУ ДФС як суб'єкт владних повноважень не довела правомірність та обґрунтованість прийнятих податкових повідомлень-рішень, а тому адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 слід задовольнити повністю.

Також, згідно із частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно платіжного доручення №2139 від 12.10.2017 позивачем при поданні адміністративного позову сплачений судовий збір в сумі 3436,54 грн. (а.с.2).

Оскільки, адміністративний позов задоволено повністю, відтак за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в розмірі 3436,54 грн.

Керуючись статтями 11,17,71,94,158,160,162,163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № та № від 05.09.2017.

Присудити на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (43000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39400859) 3436,54 грн. (три тисячі чотириста тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки) понесених витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 06 листопада 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський