Справа № 817/1194/17
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року 15 год. 15 хв. РівнеСправа № 817/1194/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача адвоката ОСОБА_1 (договір про надання правової допомоги від 25 липня 2017 року); представника відповідача не прибув; представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - не прибув; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального кругу ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 (далі іменується позивач) до Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального кругу ОСОБА_3 (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31456817 від 19.09.2016 щодо реєстрації за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру №29, що знаходиться за адресою: Рівненська область, місто Костопіль, вулиця В. Стуса, будинок 57.

Ухвалою судді від 10.08.2017 відкрито провадження в адміністративний справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив суду, що між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки квартири від 29.05.2008, предметом якого є забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором від 29.05.2008, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5. Предметом іпотеки являється квартира №29, що знаходиться за адресою: Рівненська область, місто Костопіль, вулиця В. Стуса, будинок №57. При цьому, представник позивача вказав, 21.07.2017 на адресу позивача надійшла письмова претензія від ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою звільнення квартири та вказівкою на те, що власником нерухомого майна є ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач дізнався, що обєкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована на праві власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального кругу ОСОБА_3.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31456817 від 19.09.2016 щодо реєстрації за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру №29, що знаходиться за адресою: Рівненська область, місто Костопіль, вулиця В. Стуса, будинок 57, оскільки, на думку позивача, приватним нотаріусом порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та статті 35 Закону України «Про іпотеку». Тому, представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання 30.10.2017 не прибув. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, у судове засідання також не прибула.

Керуючись приписами статей 128, 150 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 30.10.2017.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки квартири від 29.05.2008, посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за №1759, предметом якого є забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором від 29.05.2008, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 (а.с.12-14).

Предметом іпотеки являється квартира №29, що знаходиться за адресою: Рівненська область, місто Костопіль, вулиця В. Стуса, будинок №57.

21 липня 2017 року на адресу позивача надійшла письмова претензія від ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою звільнення квартири та вказівкою на те, що власником нерухомого майна є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 19.09.2016, вбачається, що обєкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована на праві власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального кругу ОСОБА_3. Підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки від 29.05.2008 №1759; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 19.09.2016, індексний номер 31456817; відомості про основне зобовязання: строк виконання основного зобовязання 29.05.2008, розмір основного зобовязання 23000 дол. США 00 центів. (а.с.10-11).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV(в редакції на момент прийняття спірного рішення) (далі іменується Закон України №1952-ІV).

Частиною першою статті 2 Закону України №1952-ІV, передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України №1952-ІV, державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частина перша статті 18 Закону України №1952-ІV встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з частиною другою цієї статті, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до частин першої, пятої статті 20 Закону України №1952-ІV, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України №1952-ІV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно частини другої статті 24 Закону України №1952-ІV, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зміст наведених правових норм вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації.

В свою чергу, рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса ОСОБА_3 із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, загальною площею 67,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2.

За наслідками розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 19.09.2016 за №31456817 про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки квартири за №1759 від 29.05.2008.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-ІV (далі іменується Закон України №898-ІV), іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України №898-ІV, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зі змінами, внесеними Постановами КМ №553 від 23.08.2016, №594 від 08.09.2016) (далі іменується Порядок №1127), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

У звязку з наведеним слід додати, що відповідно до положень статті 37 Закону України №898-ІV, яка діяла на час укладення договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25.12.2008 №800-VI, норми статті 37 Закону України №898-ІV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

При цьому, відповідно до положень статті 36 цього Закону України №898-ІV (в редакції на момент підписання договору іпотеки квартири від 29.05.2008), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення змін до статті 36 Закону України №898-ІV (відповідно до Закону України 25.12.2008 №800-VI) , її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається із договору іпотеки від 29.05.2008, а саме із пунктом 16.7. договору, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані; незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобовязань за Кредитним договором у певних випадках, визначених договором.

Згідно з пунктом 16.8 договору іпотеки квартири, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання Кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобовязань на момент розірвання.

Відповідно до положень пункту 22 договору іпотеки, стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержавтеля, що міститься в договорі. Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Розділом 4 договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити іпотекодавців; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, тому числі на біржі на підстав договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Отже, підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання можливо на підставі вимоги про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Судом встановлено, що 11.01.2016 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надіслало вимоги про усунення порушення основного зобовязання ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.96-103).

Таким чином, судом встановлено, що подаючи заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ПАТ КБ «Приватбанк» 15.09.2016 подав усі необхідні документи, передбачені пунктом 61 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Однак при цьому, суд звертає увагу, що пунктом 9 частини першої статті 24 Закону України №1952-ІV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Відповідно до положень статті 46-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва обовязково використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію, або його помічником.

Таким чином, що нотаріус виконує функції державного реєстратора у випадках, коли він при цьому вчиняє нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.

В той же час, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на вчинення відповідачем будь-якої з перелічених у статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріальної дії зі спірним об'єктом нерухомого майна, а тому відповідач у межах спірних правовідносин не мав передбачених чинним законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 у справі №К/800/66279/13 та від 02.02.2016 у справі №К/800/44973/15.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 №1304-VІІ, встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України №1304-VІІ мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України №1304-VІІ, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки, зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015.

Таким чином, суд наголошує, що положеннями Закону України №1304-VІІ встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника, незалежно від суб'єкта, який здійснює таке стягнення.

Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону №1304-VІІ, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів (площа квартири складає 67,1 кв.м.).

При цьому, під час судового розгляду справи відповідачем, який у спірних правовідносинах виступає суб'єктом владних повноважень, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного об'єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Тому, суд дійшов висновку, що рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про державну реєстрацію права прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу) індексний номер 31456817 від 19 вересня 2016 року, щодо реєстрації за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на нерухоме майно є таким, що підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 3 статті 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як встановлено матеріалами справи, на підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 7500 грн. позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги №20 від 25.07.2017, ордер серії РН-504 №008, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від серії РН №1229 від 04.03.2017, акт приймання-передачі послуг від 23.08.2017 № 1, викладений у вигляді розрахунку витраченого часу для надання правової допомоги позивачу та квитанції про оплату послуг від 23.08.2017.

З урахуванням частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. та суму витрат на правову допомогу у розмірі 7500 грн. за рахунок субєкта владних повноважень приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального кругу ОСОБА_3.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального кругу ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу) індексний номер 31456817 від 19 вересня 2016 року, щодо реєстрації за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на нерухоме майно.

Присудити на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 (нуль) коп. та суму витрат на правову допомогу у розмірі 7500 (сім тисяч пятсот) грн. 00 (нуль) коп. за рахунок субєкта владних повноважень приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального кругу ОСОБА_3.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Недашківська