Справа № 448/1434/17
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдигий унікальний номер 448/1434/17
Провадження № 2-а/448/132/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03.11.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Шегинській Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3,

та перекладача ОСОБА_4 Конга,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про примусове видворення та затримання особи з метою ідентифікації забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

03.11.2017 року начальник Мостиського прикордонного загону ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 29.10.2017 року, в нічний час, спільно з громадянами ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_3 та Ву Ду Куонг, здійснила незаконний перетин державного кордону з України в ОСОБА_8, поза пунктом пропуску, в районі 541 прикордонного знаку, на ділянці відділу прикордонної служби «Малнів» Мостиського прикордонного загону, що на території Мостиського району Львівської області та 31.10.2017 року така була передана в ПП «Медика-Шегині» з ОСОБА_8 на підставі угоди між Україною та ЄС про реадмісію.

Стверджує, що за результатами зясування обставин даного правопорушення було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 ОСОБА_3 потрапила на територію України з Російської Федерації незаконним шляхом. В подальшому для потрапляння до країн Євросоюзу вирішила незаконно, поза пунктом пропуску, перетнути державний кордон України, однак при перетині кордону була затримана польськими прикордонниками.

Зазначає, що підставами вважати, що відповідачка ОСОБА_2 ОСОБА_3 і в подальшому буде ухилятися від самостійного виїзду за межі України і спробує повторно незаконно перетнути ДКУ є: відсутність можливості самостійного повернення на Батьківщину у звязку із відсутністю документів на право перетину державного кордону; невиконання рішення начальника Мостиського прикордонного загону про примусове повернення; відсутність законних підстав, які дають право перебувати на території України; відсутність на території України родинних звязків, відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом.

З огляду на вищенаведене, просить суд примусово видворити відповідачку ОСОБА_2 ОСОБА_3, 02.11.1994р.н., за межі території України та затримати таку з метою ідентифікації і забезпечення її примусового видворення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилався на обставини зазначені в позовній заяві та зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 ОСОБА_3 незаконного перетнула кордон України з РП, однак була затримана польськими прикордонниками та у встановленому законом порядку передана українській стороні. Зазначив, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 потрапила на територію України з Російської Федерації незаконним шляхом, однак повернутись у ОСОБА_5 у неї не має змоги, оскільки відсутні документи для перетину кордону законним шляхом. Просив суд примусово видворити громадянку ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, 02.11.1994р.н., за межі території України та затримати таку з метою ідентифікації та забезпечення її примусового видворення.

Відповідачка ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що з метою працевлаштування в одній із країн Євросоюзу разом, а саме у РП, з громадянами ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_3 та Ву Ду Куонг дійсно поза пунктом пропуску перетнула державний кордон України з РП, однак була затримана польськими прикордонниками. Зазначила, що потрапила на територію України 23.10.2017 року з Російської Федерації незаконним шляхом. Не згідна на повернення до себе на батьківщину, оскільки там немає засобів для існування, а також оплачуваної праці, яка б дала змогу на достатнє життя.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засаді змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність на загальних підставах.

Згідно з ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, 02.11.1994р.н., жителька ОСОБА_9, Тієн Лу, ОСОБА_9 Єн, ОСОБА_5 відповідачка у справі, потрапила 23.10.2017року на територію України з Російської Федерації незаконним шляхом.

В подальшому, відповідачка - ОСОБА_2 ОСОБА_3 29.10.2017 року, в нічний час, спільно з громадянами ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_3 та Ву Ду Куонг, здійснила незаконний перетин державного кордону з України в ОСОБА_8, поза пунктом пропуску, в районі 541 прикордонного знаку, на ділянці відділу прикордонної служби «Малнів» Мостиського прикордонного загону, що на території Мостиського району Львівської області та 31.10.2017 року така була передана в ПП «Медика-Шегині» з ОСОБА_8 на підставі угоди між Україною та ЄС про реадмісію.

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 03.11.2017року відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 за вищевказане діяння визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Як встановлено в судовому засіданні у відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 відсутні документи для перетину державного кордону в офіційному порядку та повернення на Батьківщину, до міграційної служби із заявою про набуття статусу біженця відповідачка не зверталася.

Представлені позивачем докази та пояснення ОСОБА_2 ОСОБА_3 свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, остання могла у встановленому порядку іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте, знаючи про можливість легального вїзду до Європейський країн, відповідачка вчинила незаконну спробу перетину державного кордону, у звязку із чим порушила чинне законодавство України та завдала шкоди національним інтересам держави.

Як вбачається із змісту ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Як відомо із матеріалів справи, начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Мостиського прикордонного загону ОСОБА_1 було прийнято рішення від 02.11.2017 року, яке затверджено начальником Мостиського прикордонного загону ОСОБА_6 про примусове повернення відповідачки громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, 02.11.1994р.н., за межі території України.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Із пояснень відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 наданих нею у судовому засіданні відомо, що вищевказане рішення останньою не виконано, оскільки у неї відсутні документи на підставі яких така могла у законному порядку перетнути державний кордон України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що існують підстави для примусового видворення відповідачки громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, 02.11.1994р.н., за межі території України.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із змісту статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України відомо, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховуючи наведене, позивачем доведено суду факт незаконного перебування відповідачки - громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3 на території України. Суд, врахувавши те, що відповідачка порушила вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагалася виїхати з території України незаконно, беручи до уваги відсутність у неї документів, які б надавали їй право перебувати на території України, враховуючи наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, визнає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідачка ухилятиметься від виконання рішення про повернення до країни походження.

З урахуванням встановлених обставин у справі, аналіз наведених норм з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозв'язку та наслідків застосування дає обґрунтовані правові підстави для задоволення даного позову в цій частині.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відносно громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3 обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Щодо позовних вимог в частині затримання відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення, то з даного приводу слід зазначити наступне.

Пунктом 3 частини 2 ст.183-7 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень, зокрема, затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно ч.7 ст.183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для затримання відповідачки - громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3 з поміщенням такої до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 256 КАС України дану постанову, як вважає суд слід звернути до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.26, 30, 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 163, 183-7, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України - задовольнити.

Примусово видворити громадянку ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, 02.11.1994р.н., - за межі території України.

Затримати громадянку ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, 02.11.1994р.н., з метою забезпечення її ідентифікації та примусового видворення за межі території України, та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ч.7 ст.183-7 КАС України.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя Ю.В. Кічак

Постанова набрала законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя Ю.В. Кічак