Справа № 818/1505/16
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 листопада 2017 року м. Київ К/800/35724/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України на постанову Буринського районного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України , Міністерства юстиції України, третя особа: управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області про визнання протиправними дій органу державної влади та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Буринського районного суду Сумської області з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що в 2000 році він був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у військовий час та йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв'язку з чим було виплачено страхову суму в розмірі 1150 грн. В лютому 2016 року йому встановлено другу групу інвалідності у зв'язку травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків. Проте, Державна пенітенціарна служба України відмовила йому у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, з посиланням на те, що минуло більше двох років від первинного встановлення інвалідності із відсотком втрати працездатності. Вважаючи відмову у виплаті одноразової грошової допомоги такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, просив визнати протиправною відмову щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності в сумі 129350 грн. відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі - Порядок №850); зобов'язати Державну пенітенціарну службу України прийняти рішення щодо призначення, нарахування та виплати зазначеної допомоги в сумі 129350 грн.

Постановою Буринського районного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Державної пенітенціарної служби України щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу. Зобов'язано Державну пенітенціарну службу України повторно розглянути матеріали управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв'язку з встановленням ІІ-ї групи інвалідності, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у порядку та розмірі визначеному частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком № 850, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Комісія з ліквідації Державної пенітенціарної служби України подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, перебуваючи на посаді молодшого інспектора по нагляду за засудженими установи ВК-72, 02 жовтня 1999 року, близько 21-ї години, повертаючись додому після відбуття чергової зміни у вказаній установі, внаслідок протиправних дій інших осіб, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої черепно-мозкової травми голови, перелому VІІ ребра зліва та інші більш легкі тілесні ушкодження у виді численних забійних ран та гематом обличчя, що підтверджується висновком службового розслідування, яким також встановлено, що зазначені тілесні ушкодження були отримані ним під час проходження служби в установі ВК-72. Наказом №82о/с від 08 вересня 2000 року останній був звільнений із служби в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань відповідно до статті 63 пункту «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу).

Згідно свідоцтва про хворобу №95 від 10 серпня 2000 року позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у військовий час та йому встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв'язку з чим виплачено страхову суму в розмірі 1150 грн. згідно із встановленим ступенем втрати працездатності.

11 лютого 2016 року ОСОБА_1 пройшов повторне обстеження в Роменській міжрайонній медико-соціальній експертній комісії Сумської області, відповідно до акта огляду якої №152393 йому встановлена ІІ група інвалідності у зв'язку травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків.

В червні 2016 року позивач звернувся до управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, що спричинило ІІ групу інвалідності.

За результатами розгляду поданих документів проведено службову перевірку та складено висновок про те, що захворювання позивача вважати таким, що трапилося у період проходження служби при обставинах пов'язаних з виконанням службових обов'язків, а також прийнято рішення про подання матеріалів на розгляд комісії Державної пенітенціарної служби України для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги. Крім цього, висновком, затвердженим начальником управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області, позивачу обраховано розмір одноразової грошової допомоги в сумі 129350 грн.

Однак, рішенням комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України від 9 вересня 2016 року позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що минуло більше двох років від первинного встановлення інвалідності із відсотком втрати працездатності.

Так, відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений, а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських.

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, в тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою №850 від 21 жовтня 2015 року затвердив Порядок №850, який набрав чинності з 10 листопада 2015 року.

Згідно підпункту 2 пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 цього ж Порядку передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно пункту 4 Порядку №850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Як вже зазначалося, причиною встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності зазначено травму, пов'язану з виконанням службових обов'язків (акт огляду медико-соціальною експертною комісією №152393 від 11 лютого 2016 року), а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності є правильним.

Зважаючи на те, що, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, Державна пенітенціарна служба України відмовила позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про визнання протиправною відмови щодо призначення позивачу вказаної одноразової допомоги та зобов'язання Державної пенітенціарної служби України повторно розглянути матеріали, підготовлені управлінням Державної пенітенціарної служби України в Сумській області щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов'язаної з виконанням службових обов'язків у порядку та розмірі визначеному частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №850, з урахуванням виплачених сум.

Посилання ж відповідача на те, що позивач втратив право на нарахування одноразової грошової допомоги через сплив часу більше двох років від первинного встановлення інвалідності з вказівкою на п.4 Постанови №850 не є прийнятними, оскільки вказана норма Порядку не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини 5 статті 214 КАС України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Крім того, ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 27 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної пенітенціарної служби України на ці самі судові рішення.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України на постанову Буринського районного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України , Міністерства юстиції України, третя особа: управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області про визнання протиправними дій органу державної влади та зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства.

Суддя М.М. Заїка