Справа № 813/3182/17
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року справа № 813/3182/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Карп'як О.О.,

секретаря судового засідання Кушик Й.-Д.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Терлак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про (з урахуванням уточнень позовних вимог):

-визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Галичанівської сільської ради Городоцького району.

- зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Галичанівської сільської ради Городоцького раойну Львівської області як учаснику бойових дій та надати відповідний дозвіл у формі наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в порядку статті 118 Земельного кодексу України звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Проте, рішеннями від 14.04.2017 року за № Б-3176/0-2870/6-17 йому відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Галичанівської сільської ради за межами населеного пункту Городоцького району Львівської області. Вважає таку відмову протиправною, та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила та зазначила, що підстави, порядок та норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам регулюються ст.ст. 116, 118 та 121 Земельного кодексу України. В результаті розгляду клопотання позивача Головним управління Держземагенства у Львівській області надано відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га. Зазначила, що відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 р. №37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагенства України №2/1 від 14.10.2014 р. Головне управління Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішення щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності зобов'язане враховувати обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування. Разом з тим, у відмові позивачу було наголошено на врахування обов'язковості погодження Галичанівської сільської ради при наданні відповідного дозволу Головним управлінням на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таким чином позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв'язку з відсутністю погодження Галичанівської сільської ради про надання відповідного дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

13.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Галичанівської сільської ради за межами населеного пункту Городоцького району Львівської області. До клопотання позивачем долучено копію схеми розміщення земельної ділянки, копію паспорта, копію посвідчення НОМЕР_2 (учасника бойових дій).

Також в матеріалах справи наявна копія довідки про безпосередню участь особи в АТО від 17.10.2014 №313/8/5759 (а.с. 13).

14.04.2017 року Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надало позивачу відповідь №Б-3176/0-2870/6-17, згідно якої позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Галичанівської сільської ради за межами населеного пункту Городоцького району Львівської області, оскільки відсутнє погодження Галичанівської сільської ради на розроблення документації із землеустрою. Окрім того, відповідно до доручення від 08.10.2014 №37732/0/1-14 Віце-прем`єр-міністра України, рішення колегії Держземагенства України № 2/1 від 14.10.2014 та доручення голови Львівської облдержадміністрації №13/0/6-15 від 14.02.2015, згідно яких Головне управління Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування. Проте, таке погодження Галичанівської сільською радою Городоцького району Львівської області не надано.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. "б" ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно п.6 ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно ч.6 ст.118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства)

Відповідно до п.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 2,0 га на території Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області (за межами населеного пункту), яку бажає отримати позивач, є вільною та відносяться до земель запасу Галичанівської сільської ради.

Відповідно до п. 6 ст.118 ЗКУ у разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Пунктом 7 ст. 118 Земельного кодексу України чітко передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, даний перелік підстав є вичерпним.

Відповідно до схеми розміщення земельних ділянок, що надається позивачу у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області (за межами населеного пункту) дана ділянка відповідає місцю розташування.

Перевіривши дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області, суд дійшов висновку, що такі дії вчинені відповідачем без урахування вимог Земельного кодексу України. Зокрема, нормами Земельного кодексу України не передбачено заборони передачі у власність громадянам у межах норми земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі.

Щодо погодження надання дозволу із Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 р. №37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагенства України №2/1 від 14.10.2014 р. та врахування обов'язковості погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування.

На виконання вказаного доручення, Держземагентством України прийнято наказ від 15.10.2014 № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014", зокрема - рішення колегії Держземагентства України № 2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності", яким запроваджено з 15.10.2014 обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до п. 2 рішення колегії № 2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності" начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Відповідно до пп. 2.3 п. 2 рішення колегії Держземагентства України № 2/1, у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема ч.7 ст. 118 та ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Із наведених норм ЗК України вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Виходячи з аналізу вказаних положень законодавства, суд вважає, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, суд встановив, що позивач, при зверненні до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, подав всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо вимоги про стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації за втрачений заробіток, обчислений пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, то така підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в Секретаріаті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на посаді головного спеціаліста та його середньодення заробітна плата становить 528,83 грн., що підтверджується довідкою Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини №210/17-186 від 03.10.2017.

Відповідно до ст.91 КАС України, витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» за втрачений заробіток - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові у зв'язку з явкою до суду обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Судом встановлено, що кількість днів вимушеного прогулу позивача становить чотири робочих дні.

Згідно з довідкою відповідача від 03.10.2017 року середньоденна заробітна плата - 528,83 грн.

Згідно з розрахунку позивача, компенсація за втрачений заробіток за дні участі в судових засіданнях становить 2 115,32 грн.

Однак, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590, загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відтак, сума втраченого заробітку позивача складає 1 920 грн.

Таким чином, з Державного бюджету слід стягнути на користь ОСОБА_1 компенсацію за втрачений заробіток, обчислений пропорційно від розміру середньої заробітної плати особи, а саме в розмірі 1 920 грн.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 94 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області, оформленої листом від 14.04.2017 року №Б-3176/0-2870/6-17.

3. Зобов"язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Галичанівської сільської ради Городоцького раойну Львівської області як учаснику бойових дій та надати відповідний дозвіл із врахуванням висновків суду у даній справі.

4. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (іден.номер НОМЕР_1) 1 920 грн. втраченого заробітку.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 07.11.2017 року.

Суддя Карп`як О.О.