Справа № 264/2708/17
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 листопада 2017 року м. Київ К/800/35807/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Л.Я. Гончар, розглянувши матеріали касаційної скарги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 23 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у справі №264/2708/17 за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 23 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, позов задоволено: визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м.Маріуполі Донецької області щодо незастосування ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016 роки; зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління пенсійного фонду України в м.Маріуполі Донецької області врахувати ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016 роки, з 18 січня 2017 року; зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління пенсійного фонду України в м.Маріуполі Донецької області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016 роки, з 18 січня 2017 року.

У поданій касаційній скарзі заявник із посиланнями на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанції встановили, що при вчиненні оскаржуваних дій відповідач керувався статтею 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, позивачу призначено пенсію відповідно до "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся вперше у 2016 році.

Таким чином, оскільки позивачу пенсію за віком за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вперше було призначено у 2016 році, то має застосовуватися середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії, як це передбачено статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 29 листопада 2016 року у справі № 21-6331а15.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають судовій практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 23 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у справі №264/2708/17 за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Гончар