Справа № 308/13491/16-а
Суддя: Монич О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючої - судді Монич О.В.,

при секретарі - Пассер М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві ДПП: лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови серія АР № 672604 від «18» грудня 2016р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві ДПП лейтенанта поліції: ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови серія АР № 672604 від «18» грудня 2016р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі та закриття провадження у справі.

Позов мотивує тим, що 18 грудня 2016 року інспектором роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії АР №672604 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, 18.12.2016р. в м. Ужгороді, здійснила зупинку безпосередньо у місці виїзду з прилеглої території, чим порушила п. 15.9 «и» ПДР України. Однак, 18 грудня 2016 року, їдучи по прилеглій території ТЦ «ТОКІО», у неї зупинився автомобіль, у звязку із чим вона включила знак аварійної світлової сигналізації - «аварійку» і пішла до магазину «Комфі», щоб купити батарейку до ключа - сигналізації. В цей час до її автомобіля підійшли працівники патрульної поліції, поспілкувався з нею, після чого склав оскаржувану. При складанні постанови інспектор патрульної поліції не взяв до уваги чек, яким підтверджено факт купівлі нею батареї до глюча сигналізації, наявність включеного знаку аварійної світлової сигналізації - «аварійку», відсутність будь якої розмітки та факту, що ОСОБА_1 транспортний засіб не зупиняла у безпосередньому місці виїзду з прилеглої території. Окрім того, інспектором поліції під час розгляду питання про притягнення її до адміністративної відповідальності не розяснено всіх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, що є порушенням положень ст. 279 КУпАП, п. п. 4, 9, 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395. У постанові відповідачем порушено п. 8 Розділу ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, згідно якого заповнення в письмовій формі протоколів про адміністративні правопорушення, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тимчасових дозволів здійснюється чорнилом (пастою) чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, імя, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, імя, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами. Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Всупереч даним вимогам закону, відповідачем не зазначено у постанові технічного запису, яким вівся відеозапис події. Більше того, відповідач порушено ч. 1 ст. 307 ЦК України, відповідно до якої фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою, оскільки я згоди на проведення відео знімання я не надавала. Її зупинка була вимушеною, доказом чого було ввімкнення аварійної світлової сигналізації (підпункт «а» п.9.9 Аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки), а тому у її діях немає складу адміністративного правопорушення. Жодної розмітки та знаків у даному місці не було (ані розмітки про виїзд з прилеглої території, або ж дорожнього знаку «Зупинка заборонена» не було). Відповідно до п. 5.1. загальних технічних вимог «Розмітка дорожня» ДСТУ 2587:2010, затверджених Наказом Держспоживстандарту України від 27 грудня 2010 року №590 (далі Вимоги) розмітка на автомобільній дорозі має відповідати вимогам цього стандарту і виготовляти її потрібно згідно з технічними умовами, погодженими та затвердженими у встановленому порядку. Геометричні розміри елементів розмітки мають відповідати розмірам, наведеним у таблицях 1, 2 та у додатку А. Згідно п. 5.2.4. Вимог, коефіцієнт яскравості нанесеної розмітки повинен відповідати значенню не менш ніж 60% для білого кольору (Таблиця 4). Ширина білої смуги повинна бути не менше 4 м, довжина 0,4 м, відстань між смугами 0,4 м. У місці де вона, вимушено, зупинила свій транспортний засіб, взагалі ніякої розмітки не було, доказом чого є фото. Також зазначила, що розгляд справи на місці, без підготовки та не надання їй часу для звернення за правовою допомогою, подання документів, які характеризують її особу, інших доказів по справі порушує її права, передбачені ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призводить до того, що при винесенні постанови не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати. Вважає, що його права при такому розгляді справи грубо порушено. Тому вважає дану постанову необґрунтованою, такою, що не відповідає нормам КУпАП та винесеною за результатами розгляду справи без складання протоколу і з перевищенням компетенції суб»єкта владних повноважень та повною невідповідністю фактичним обставинам справи. На думку позивача під час винесення постанови не дотримано вимоги статей 245, 276, 280 КУпАП відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об»єктивне зясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи. При розгляді справи не були з»ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в її діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Позивач просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 672604 від 18 грудня 2016 року, винесену інспектором роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті пятдесят пять) грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не зявилися, однак остання подала заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.

Представник відповідача будучи належним чином повідомлений про дату й час судового розгляду у судове засідання не зявився. Через канцелярію суд подав заяву про розгляд справи без участі та просив врахувати подані раніше письмові заперечення проти адміністративного позову. Згідно ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості,приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18 грудня 2016 року інспектором роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії АР №672604 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, 18.12.2016р. о 15 год. 20 хвилин, в м. Ужгороді, здійснила зупинку безпосередньо у місці виїзду з прилеглої території, чим порушила (на думку патрульного поліцейського) п. 15.9 «и» ПДР України.

Аналізуючи текст оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що викладена у ній фабула про порушення позивачем п. 15.9 «и» ПДР України, не підтверджена належними та допустимими доказами.

У матеріалах справи відсутня відео фіксація події та обставин складання оскаржуваної постанови.

Відповідно до п. 5.1. загальних технічних вимог «Розмітка дорожня» ДСТУ 2587:2010, затверджених Наказом Держспоживстандарту України від 27 грудня 2010 року №590 (далі Вимоги) розмітка на автомобільній дорозі має відповідати вимогам цього стандарту і виготовляти її потрібно згідно з технічними умовами, погодженими та затвердженими у встановленому порядку. Геометричні розміри елементів розмітки мають відповідати розмірам, наведеним у таблицях 1, 2 та у додатку А. Згідно п. 5.2.4. Вимог, коефіцієнт яскравості нанесеної розмітки повинен відповідати значенню не менш ніж 60% для білого кольору (Таблиця 4). Ширина білої смуги повинна бути не менше 4 м, довжина 0,4 м, відстань між смугами 0,4 м. Наявними у матеріалах справи фотографіями встановлено, що на місці складання постанови відсутня дорожня розмітка про виїзд з прилеглої території та дорожні знаки, зокрема «Зупинка заборонена». Наявність у матеріалах справи фіскального чеку від 18.12.2017р. про купівлю батарейки у магазині «COMFY» підтверджує твердження ОСОБА_1 про її вимушену зупинку. Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено відповідними статтями КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Судом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 251 КУпАП. Як вбачається із ст.280 УпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказане притягнення ОСОБА_1 до відповідальності не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а саме: відсутній протокол з відомостями необхідними для вирішення справи (не додано пояснень свідків, а також інших документів, які б підтверджували факт адмінправопорушення). Постановою пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» (п.24) судам розяснено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам передбачених статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі №5-рп/2015 (1-11/2015) за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 КУпАП, яка передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В мотивувальній частині зазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст.258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст.122 КУпАП, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

В судовому засіданні також було встановлено, що відповідачем протокол про адміністративне правопорушення не складався, а відразу була винесена постанова, хоча позивач не згідний з правопорушенням.

Стаття 33 КУпАП передбачає, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.3 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги, а відповідно до ч. 4 вищезазначеного кодексу, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КУАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування щодо правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Зважаючи на викладене суд приходить до переконання, що постанова № АР 672604 від 18.12.2016р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване у не автоматичному режимі, є необґрунтованою, та незаконною.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з підстав їх неправомірності та суперечності нормам чинного законодавства.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві ДПП лейтенанта поліції: ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови серія АР № 672604 від «18» грудня 2016р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову серія АР № 672604 від «18» грудня 2016р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення постанови, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4