Справа № 462/5357/16-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/610/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Святецького В.В., КоваляР.Й.

за участі секретаря судового засідання Дідик Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20.12.2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_4, за участю третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6 - про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із адміністративним позовом до суду та просили визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо невжиття заходів по знесенню об'єктів самочинного будівництва ОСОБА_5, ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 зобов'язати відповідачів звернутись із позовом до суду про приведення житлового будинку на АДРЕСА_1 до попереднього стану, знесення самочинного будівництва сараю «Б», веранди-тераси «а», гаражу-навісу «Г», огорожі №3,4 та по межі із ОСОБА_1, що зазначені в технічному паспорті на нерухоме майно АДРЕСА_1 у м. Львові від 27.11.2012 р., стягнути із відповідачів судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначають, що третіми особами, за місцем їхнього проживання, здійснено самочинне будівництво, яке порушує права позивачів, проте Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради не вчиняє жодних дій щодо усунення таких порушень, натомість приховує факт здійснення ними самочинного будівництва.

Зазначають, що неодноразово зверталися до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради із заявами про вжиття заходів відповідного реагування, нащо отримували лише відписки, що порушує вимоги Закону України «Про звернення громадян», а тому звернулися із позовом до суду. Відтак, просять позовні вимоги задовольнити.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.12.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржили позивачі, які покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово зверталися до відповідачів із письмовими заявами щодо вирішення питання про демонтаж самочинного будівництва на АДРЕСА_1 у м. Львові.

Із копії відповіді № 32-599 від 09.03.2016 р. Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради за підписом голови ОСОБА_4 встановлено, що заявникам повідомлено, що з метою об'єктивного розгляду звернень даних громадян Залізнична районна адміністрація звернулась до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» з проханням надати роз'яснення та інформацію про те, чи здійснене будівництво на АДРЕСА_1 у м. Львові являється самочинним.

22.03.2016 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» скерувало відповідь голові Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про те, що технічний паспорт на садибний житловий будинок №15 на вул. Вигоди від 27.11.2012р. виготовлено відповідно до вимог нормативно-правових актів, що діяли на час звернення громадян, технічний паспорт видано замовникам 28.11.2012 р..

Згідно долученої до матеріалів справи відповіді Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11.04.2016р., дії та рішення працівників ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на момент виготовлення технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок №15 на вул. Вигоди у м. Львові були законними.

Також матеріалами справи встановлено, що у 2008 році Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради зверталася до суду із позовною заявою про демонтаж самочинного будівництва на АДРЕСА_1 яка у 2015 році була залишена без розгляду за заявою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради.

Окрім того, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 09.03.2016р. залишено без змін ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 09.12.2015 р., у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа: Залізнична районна державна адміністрація ЛМР про демонтаж самочинного будівництва та відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог..

Із даної ухвали встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 у м. Львові є комунальною власністю Львівської міської ради, яка за захистом свого права, в межах даної справи, щодо самовільної забудови належної їй земельної ділянки не зверталася. Третя особа, по вказаній справі, - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради ні самоврядних, ні делегованих повноважень на здійснення таких повноважень немає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що відповідачами було належним чином виконані вимоги Закону України «Про звернення громадян» щодо розгляду звернень позивачів, своєчасно та повно надано відповіді на усі звернення.

Твердження позивачів щодо бездіяльності відповідачів з приводу розгляду питання щодо самочинного, на думку позивачів, будівництва не знайшло свого підтвердження та є безпідставним.

А що стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідачів звернутись із позовом до суду про приведення житлового будинку на АДРЕСА_1 до попереднього стану, знесення самочинного будівництва сараю «Б», веранди-тераси «а», гаражу-навісу «Г», огорожі № 3,4 та по межі із ОСОБА_1, що зазначені в технічному паспорті на нерухоме майно на АДРЕСА_1 у м. Львові від 27.11.2012р., суд першої інстанції зазначив, що повноваження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради щодо вирішення питань, що стосуються звернення до суду, зокрема, з приводу демонтажу самочинного будівництва належать до дискреційних повноважень.

Відтак, суд дійшов висновку, що зобов'язання відповідачів прийняти конкретне рішення про звернення до суду із позовом про демонтаж самочинного будівництва на АДРЕСА_1 у м. Львові було б формою втручання в дискреційні повноваження відповідачів та суперечило б завданням адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст.15 Закону України «Про звернення громадян», передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв /клопотань/, зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачами належним чином виконані вимоги Закону України «Про звернення громадян» щодо розгляду звернень позивачів, своєчасно та повно надано вищезазначені відповіді на усі звернення, та підтверджено , що відповідачі вчинили всі належні дії щодо вжиття заходів для вирішення порушених позивачами питань.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідачів звернутись із позовом до суду про приведення житлового будинку на АДРЕСА_1 до попереднього стану, знесення самочинного будівництва слід зазначити наступне.

Органи місцевого самоврядування наділені правом контролю за дотриманням законодавства, що регулює містобудівну діяльність, зокрема, і щодо самочинно збудованих об'єктів, та встановлення такого факту.

Проте, законодавство не наділяє орган місцевого самоврядування можливістю самостійно приймати рішення про перебудову чи знесення таких об'єктів, а передбачає звернення до суду з відповідним позовом про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову або знесення самочинного будівництва за її рахунок.

Поряд з цим, відповідно до п. 4.8 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові затвердженого рішенням виконкому від 09.09.2011 року №835 Висновок міжвідомчої комісії з рекомендаціями затверджує своїм розпорядженням голова районної адміністрації.

Також п.5 ст.28 Законом України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Проте, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, не порушуючи принцип розподілу влади.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відтак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що зобов'язання відповідачів прийняти конкретне рішення про звернення до суду із позовом про демонтаж самочинного будівництва на АДРЕСА_1 у м. Львові було б формою втручання в дискреційні повноваження відповідачів та суперечило б завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20.12.2016 року у справі № 462/5357/16-а- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Святецький
Р. Й. Коваль

Повний текст судового рішення

виготовлено 06.11.2017 року.