Справа № 817/423/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"07" листопада 2017 р. Справа № 817/423/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "Случ" на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "08" серпня 2017 р. у справі за позовом Сарненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області до Сільськогосподарського приватного підприємства "Случ" про стягнення витрат на виплату та доставку пільгових пенсій ,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі звернулось до суду з адміністративним позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства "Случ" про стягнення заборгованості зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за вересень-грудень 2015 року в загальній сумі 131 014,75 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Сільськогосподарського приватного підприємства "Случ" на користь Сарненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області заборгованість зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за вересень-грудень 2015 року в загальній сумі 131 014,75 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 року та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Судом встановлено, що позивач направив відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в частині пенсій, призначених відповідно до пп. "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з січня 2015 року від 15.01.2015 № 190/02, з лютого 2015 року від 03.02.2015 року № 433/02 та з жовтня 2015 року від 17.11.2015 року № 3154/04, якими визначено місячні розміри фактичних витрат (а.с.8-12).

Матеріалами справи підтверджується, що зазначеним в розрахунках працівникам відповідача призначено пенсію за віком на пільгових умовах, як жінкам, які працювали у сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей.

Докази оскарження вказаних розрахунків у суду відсутні.

У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що в наданих пенсійним органом розрахунках відсутні будь-які фактичні витрати по виплаті пенсій: оплата послуг поштових відділень, банків по виплаті пенсій, інші адміністративні витрати, пов'язані з виплатою вказаних пенсій.

З приводу зазначеного доводу, колегія суддів зауважує наступне.

Предметом спору у даній справі є відшкодування фактичних витрат, на виплату та доставку пільгових пенсій, а не встановлення факту правильності призначення пенсії на пільгових умовах 32 особам згідно Розрахунку позивача.

Відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - покриття витрат на виплату і доставку пенсій використовується термін "покриття витрат на виплату і доставку", "фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам".

Це також вбачається із змісту п.6.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, згідно з яким підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Таким чином, витрати Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій мають бути фактичними, тобто такими, що були реально понесені.

Судом також враховано, що витрати Пенсійного фонду складаються з витрат на безпосередню виплату пенсій та витрат на доставку цих пенсій, і що відповідно до Закону відшкодуванню підлягають лише фактичні витрати.

Доставка пенсій здійснюється Пенсійним фондом України через банківську систему або через мережу відділень Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Згідно з вимогами п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року «Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року №734» № 1596 операції з відкриття поточних рахунків, зарахування і виплати пенсій та грошової допомоги з них (у тому числі з доставкою додому) здійснюються уповноваженими банками безоплатно.

Тобто, у разі доставки пенсій пенсіонерам на їх пенсійні рахунки через банківську систему Пенсійний фонд жодних витрат не несе.

Згідно з наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 19 вересня 2007 року № 828, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за №1090/14357 - тарифи на оплату послуг, пов'язаних з виплатою і доставкою державних пенсій та грошової допомоги, застосовуються підприємствами (операторами) поштового зв'язку, що надають ці послуги, встановлено в таких розмірах, у відсотках від суми: у місті - 0, 8 %. у селі (с.м.т.) - 1, 95 %.

Як зазначалося вище, пільгові пенсії виплачуються (доставляються) через поштові відділення або через банківські установи. Виплата пенсій через банківські установи означає відшкодування витрат тільки на виплату таких пенсій, оскільки кошти на доставку з пенсійних фондів у такому разі не стягуються. Під час доставки пільгових пенсій через поштові відділення пенсійні фонди, окрім витрат на виплату таких пенсій, несуть ще й витрати на доставку пенсій.

Отже, у даному випадку, пенсійні фонди при розгляді справ про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах повинні надати суду докази понесення таких витрат. Витрати на виплату - це фактично докази отримання особами, які мають право па пільгову пенсію місячного розміру пенсії (без урахування доплат, надбавок і підвищень), витрати на доставку - це кошти, які стягуються відділеннями поштового зв'язку за надання послуг по доставці таких пільгових пенсій пенсіонерам.

Суду не надано доказів, а саме відомостей з банківських установ та поштових відділень, які б свідчили, що позивачем понесено фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій по кожному із 32 зазначених у розрахунках осіб.

Також у апеляційній скарзі підприємство зазначає, що жодним нормативно правовим актом, а не підзаконними актами, не вказано, що пенсії включаються до витрат на виплату і доставку пільгових пенсій. Крім того у апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд не навів мотивів відхилень імперативної норми ст.19 Конституції України, за якою державні органи зобов'язані здійснювати свої повноваження лише на підставі законів, а не підзаконних актів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Пленум Верховного суду України в п.5 Постанови № 9 від 1.11.1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" - роз'яснює судам, що під час розгляду справи необхідно піддавати оцінці нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу, в т.ч. акти Президента України, постанови та розпорядження КМУ на відповідність їх, як Конституції України, так і Закону. Якщо при цьому буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці відносини.

Однак, згідно з Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663, яка є нормативно-правовим актом у розумінні статті 117 Конституції України, у органів Пенсійного фоду України є право складати розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в частині пенсій, призначених відповідно до пункту "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та надсилати їх позивачу.

Виходячи зі змісту вказаних норм законодавства, підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.

У апеляційній скарзі зазначено, що суд не навів мотивів відхилень від імперативної норми ст.8 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за якою пенсії не підлягають оподаткуванню, а тому не можуть включатись в об'єкт оподаткування збором, тобто не можуть включатись у Розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, які підлягають оподаткуванню.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також до 2000 року врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп. "б"-"з" цієї статті (ч.2 ст.13 Закону).

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України" від 17.02.2000 р. №1461 частину 2 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було виключено та одночасно цим же Законом доповнено статті 2 та 4 Закону України "Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування" пунктами, якими встановлено обовязок підприємств відшкодовувати витрати ПФУ на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за пунктами "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". А саме, Законом №1461 доповнено пункт 1 статті 2 Закону України "Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування" абзацом четвертим відповідно до якого обєктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Також Законом №1461 встановлено розмір збору з зазначеного обєкту оподаткування 100 відсотків від обєкта оподаткування, визначеного абзацами третім і четвертим пункту 1 статті 2 Закону України "Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування" (ст.4 Закону).

Таким чином, відповідно до Закону України "Про збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування", субєкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, повинні сплачувати збір на обовязкове державне пенсійне страхування у 100% розмірі від обєкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп."б"-"з", ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З огляду на вищезазначене вказаний довід апеляційної скарги є безпідставним, адже повністю спростовується вимогами законодавства.

Апелянт також зазначає, що суд не навів мотивів відхилень від діючих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за яких пенсія за п. "ж" ст.13 Закону України № 1788-ХІІ виплачується на даний час за рахунок коштів Державного бюджету України на відміну від пенсій, призначених за результатами атестації робочих місць, джерелами яких є кошти підприємств.

Порядок відшкодування витрат Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах був конкретизований в Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що затверджена постановою Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663 (далі - Інструкція).

Згідно з п.6.1 Інструкції, з роботодавців (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку), у яких працювали або працюють пенсіонери на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відшкодуванню підлягають 100 % фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абз.1 п.2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". А для роботодавців, де працівники були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994, розміри відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій встановлені диференційовано, в залежності від того, в якому календарному році призначено та/або виплачено пенсію.

Разом з тим, відповідно до абз.5 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в"-"е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Виходячи із системного аналізу вимог пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд приходить до висновку, що законодавцем чітко розмежовано джерела виплати пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, особам пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в"-"е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до і після 1 січня 2005 року та іншим особам, які отримують пенсію на пільгових умовах.

Таким чином, законодавець, прописавши дану норму, безпосередньо вказав на джерело виплат пенсій вказаній категорії громадян.

Отже, особи, які отримують пенсію на підставі п. "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", отримують її за рахунок Державного бюджету.

В свою чергу, Пенсійному фонду України, як органу, наділеному владними повноваженнями в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, делеговано виключно повноваження з виплати пільгових пенсій, які в майбутньому здійснюватимуться згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Таким чином, витрати по виплаті пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в"-"е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не є витратами Пенсійного фонду в розумінні пункту 6.1 Інструкції, і не підлягають відшкодуванню в визначеному нею порядку.

У апеляційній скарзі Сільськогосподарське приватне підприємство "Случ" зазначає, що орган ПФУ при наявності недоїмки з страхових платежів зобов'язаний надіслати підприємству-боржнику вимогу про сплату недоїмки, яка є виконавчим документом та саме її можна оскаржувати, а не розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, що позбавило права підприємство на таке оскарження.

У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.106 Закону № 1058, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків, страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.106 Закону № 1058, територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Однак, колегія суддів зауважує, що неможливим є ототожнення санкцій за несвоєчасну або не в повному обсязі сплачені страхові внески та виплат за доставку пільгових пенсії, адже ці виплати є різними за своєю правовою природою.

Підставою для сплати фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій є Розрахунок Пенсійного органу підтверджений належними доказами понесених витрат органів ПФУ.

Колегія суддів зауважує, що при розгляді справи має бути перевіреним і розрахунок фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, оскільки одним із доказів фактичних витрат є їх розрахунок.

Оскільки законодавством не передбачено оскарження до суду безпосередньо розрахунку витрат на доставку і виплату пенсій, то даний розрахунок має бути досліджений судом як доказ при розгляді справ за позовами про стягнення сум витрат та доставку пенсій, так як прийняття окремого судового рішення за результатами дослідження процесуального доказу не передбачено.

З огляду на вищезазначене, посилання суду першої інстанції на те, що розрахунок не був оскаржений відповідачем є безпідставним, адже можливості його оскарження немає.

З огляду на те, що Сарненським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області не було надано доказів понесення витрат на виплату і доставку пенсій, безпідставним є вимоги щодо формування оскаржуваного Розрахунку фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору і є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування постанови з ухваленням нової про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарсього приватного підприємства "Случ" задовольнити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "08" серпня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: А.Ю.Бучик

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Сарненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області вул.Суворова,8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34501

3- відповідачу: Сільськогосподарське приватне підприємство "Случ" вул.Польова,15,с.Тинне,Сарненський район, Рівненська область,34544

- ,