Справа № 335/10565/17
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

(в порядку скороченого провадження)
23 жовтня 2017 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,
У вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії.
В обґрунтування позову зазначала, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2012 зобовязано УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 основну пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 12.08.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 по 22.07.2011.
На виконання вказаного судового рішення управлінням ПФУ було проведено перерахунок пенсії, в результаті якої нараховано 135 123,49 грн. за період 22.05.2008 по 22.07.2011.
Через тривале невиконання постанови суду позивач була вимушена звернутися до Європейського суду з прав людини.
На виконання рішення ЄСПЛ «Васильєв та інші проти України» 24.09.2014 позивач отримала заборгованість по виплаті пенсії у розмірі 135 123,49 грн.
Таким чином, позивач, починаючи з 22.05.2008 не в повному обсязі отримувала свою пенсію, що встановлено як судовими рішеннями національних судів, так і Рішенням Європейського суду з прав людини, а тому має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати.
26 липня 2017 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення розрахунку та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2012 за період з 22.05.2008 по 22.07.2011, а саме по 24.09.2014.
4 серпня 2017 р. відповідач своїм листом № 257/Л-9 відмовив позивачу у здійсненні розрахунку та виплати такої компенсації.
Посилаючись на те, що вказані дії відповідача, як правонаступника Управління Пенсійного фонду України по Олександрівському району м. Запоріжжя, порушують законні права та інтереси позивача, ґрунтуються на безпідставних мотивах і не відповідають критеріям правомірності, визначеними ч. 3 ст. 2 КАС України, позивач просить суд визнати противоправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови здійснити розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2012 за період з 22.05.2008 по день фактичної виплати пенсії, а саме по 24.08.2014, та зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити розрахунок та виплату позивачеві компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2012 за період з 22.05.2008 по день фактичної виплати пенсії, а саме по 24.08.2014.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2017 у справі відкрито скорочене провадження.
19.10.2017 від Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжядо суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких відповідач із посиланням на норми чинного законодавства, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Позивач ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку у Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, який є правонаступником УПФУ України у Вознесенівському (раніше Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя та отримує пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2012 у справі № 2-5371/10 змінено рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2010 р., внаслідок чого зобовязано УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії згідно зі ст.ст. 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, згідно зі статтями 50, 67 вказаного Закону, в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат, з 12.08.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 по 22.07.2011.
Як випливає зі змісту письмових заперечень відповідача проти позову, управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя на виконання рішення суду нарахувало позивачу суму пенсії у розмірі 135 123,49 грн. у липні 2012 р. Нараховану суму пенсії позивач ОСОБА_1 отримала лише 24.09.2014 на виконання рішення Європейського Суду з прав людини. На підтвердження вказаних обставин відповідач надав суду копії розпорядження, протоколів та довідку.
Позивач звернулась з листом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просила здійснити розрахунок та виплату їй компенсації за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».
Листом №257/Л-9 від 04.08.2017 Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя було відмовлено позивачу у виплаті компенсації за втрату частини доходів, та зазначено, що виплата пенсії, нарахованої їй у липні 2012 року на підставі рішення суду, можлива лише за умови фінансування таких витрат за рахунок Державного бюджету України, проте, фінансування коштів на такі виплати в розмірах понад передбачених Державним бюджетом України не здійснювалось. Виплати заборгованості по пенсії здійснені Міністерством юстиції України в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв та інші проти України». Підстави для розрахунку та виплати компенсації за втрату частини доходів відсутні.
Разом із тим, ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № №1058-IV) передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь - яким строком з нарахуванням компенсації частини доходів. При цьому, компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок) для реалізації цілей та завдань згаданого Закону.
Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону №1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.
Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 18 листопада 2014 року №21-518а14 та від 7 листопада 2012 року № 6-131цс12.
За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що відмова відповідача у виплаті компенсації втрати частини доходів у вигляді пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати є неправомірною, оскільки виплата пенсії та додаткової пенсії особі на підставі рішення суду не змінює суті цих виплат та не перетворює їх в одноразову виплату, а тривале не нарахування пенсії за минулі періоди сталося з вини відповідача, у звязку з призначенням позивачу заниженого розміру пенсії, внаслідок порушення закону, а тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених йому на підставі рішення суду.
При цьому, суд не погоджується із доводами відповідача про відсутність відповідного бюджетного фінансування УПФУ для вчасної виплати нарахованої на виконання рішення суду пенсії, оскільки відповідно до вищевказаних норм така обставина не звільняє пенсійний орган від обов'язку компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.
За таких обставин позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1задовольнити.
Визнати противоправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови здійснити розрахунку та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2012 за період з 22.05.2008 по день фактичної виплати пенсії, а саме по 24.08.2014.
Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2012 за період з 22.05.2008 по день фактичної виплати пенсії, а саме по 24.08.2014.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 23 жовтня 2017 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя А.В. Шалагінова