Справа № 645/5832/16-а
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 р.Справа № 645/5832/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Шевцової Н.В.
Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.
за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.05.2017р. по справі № 645/5832/16-а
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги,

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач), звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (надалі по відповідач), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати п.26 протоколу № 86 від 07.10.2016 року комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України.
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення Міністерством оборони України у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні моїх документів на доопрацювання.
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення мені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.05.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення суб`єктом владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 7 жовтня 2016 року, протокол № 86 п.26.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги… затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, Порядку Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги… затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Міністерства оборони України на користь держави судовий збір у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.05.2017, в частині задоволення позову скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.04.1982 року по 25.05.1984 року проходив військову службу у Збройних силах, в тому числі з 31.12.1982 року по 12.10.1983 року приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується даними військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_2 . Комінтернівським районним військовим комісаріатом м. Харкова 01.04.1982 року.
Під час проходження військової служби у Демократичній Республіці Афганістан ОСОБА_2 отримав тяжкі поранення у зв`язку з чим знаходився на лікуванні у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, позивачу з 15 березня 2011 року встановлена III група інвалідності внаслідок поранень, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.03.2011 року серії ХАР-08 №017943.
04 березня 2016 року позивачу повторно було підтвердженно IIІ групу інвалідності, відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.03.2016 року Серії 10 ААБ № 204959, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби.
ОСОБА_2 вважаючи, що отримав право на одноразову грошову допомогу звернувся до Харківського обласного військового комісаріату з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності, яка пов`язана з отриманням контузії під час виконання обов`язків військової служби, у відповідності до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975). Однак, на своє звернення отримав формальну відмову від ІНФОРМАЦІЯ_2 , що слугувало підставою для звернення останнього до суду.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 травня 2016 року у справі №645/5832/16-а визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині відмові у складанні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 та не направлення його до Міністерства оборони України в особі постійно діючої комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 направити всі документи розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України та висновку щодо виплати ОСОБА_2 грошової допомоги, передбаченої Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві у зв`язку з настанням 15 березня 2011 року інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. ІНФОРМАЦІЯ_1 , не погодившись із судовим рішенням подав апеляційну скаргу до Харківського апеляційного адміністративного суду, в якій просив скасувати постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 травня 2016 року, прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_2 залишена без задоволення. На виконання рішення суду та в порядку, передбаченому п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975, ІНФОРМАЦІЯ_1 направив висновок та документи позивача до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для призначення одноразової грошової допомоги.
Однак, відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29 грудня 2016 року № 118 п.7 вирішено повернути подані документи на доопрацювання.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що з боку відповідача допущено бездіяльність, в частині не розгляду заяви позивача та неправомірно направлено документи на доопрацювання.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Спірні правовідносини між сторонами в справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII), що були чинні на день виникнення таких відносин.
Приписами статті 1 Закону № 2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно приписів пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно частини 1 статті 16 Закону № 2011-XI одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-XI встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 :
- встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Аналогічний правовий висновок був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 року (справа № 21-446а14) та від 21.04.2015 року (справа № 21-135а15).
Отже, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що застосування приписів статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби, а тому доводи відповідача є безпідставними.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).
Відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, Міністерство оборони України, в порушення пункту 13 Порядку № 975, у місячний строк після надходження документів позивача не прийняло рішення про призначення або відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.
Процедура розгляду звернень осіб, які заявляють вимогу на виплату одноразової допомоги, визначається зокрема наказами Міноборони.
На час звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги порядок призначення такої допомоги був врегульований наказом Міноборони №530 від 14.08.2014 р. "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" (далі - Наказ №530), зареєстрований у Міністерстві юстиції 20.10.2014 року за №1294/26071.
Відповідно до п. 4.6 Наказу №530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами.
Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги, згідно з п.4.8 Наказу №530 подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні. Рішення про призначення чи відмову у призначені одноразової грошової допомоги приймає комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (п. 4.10 Наказу № 530).
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що прийняття рішення про виплату (призначення) чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є компетенцією комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міністерства оборони України.
Відтак, відповідачу у встановленому порядку було надіслано обумовлену вище заяву та документи позивача. Однак, відповідач у встановленому порядку зазначені документи не розглянув та не прийняв відповідного рішення щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу.
Натомість, відповідач повернув документи позивачу на доопрацювання, про що зазначено у витягу з протоколу від 07.10.2016 року за №86 (а.с.13).
Отже, відповідачем порушено право позивача на належний розгляд поданої ним заяви та документів та прийняття у встановленому порядку відповідного рішення з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Враховуючи вищезазначене, повертаючи позивачу документи на доопрацювання, відповідач діяв поза межами наданих йому повноважень.
Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо розгляду заяви позивача у визначені законом строки та правомірність повернення документів на доопрацювання.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставності покладення судом першої інстанції обов`язку на відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання постановою законної сили, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень.
Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 ст.163 КАС України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Згідно з ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
Відповідно до приписів ст. 7 та ст. 8 КАС України Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У справі "Серков проти України" Європейський суд з прав людини наголошує про застосування підходу, який був би сприятливішим для заявника.
З огляду на вищезазначені норми законодавства, практику Європейського суду з прав людини та той факт, що позивач вже вдруге звертається до суду за захистом своїх прав, порушення яких встановлені в ході розгляду судових справ, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо покладення обов`язку на відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання постановою законної сили.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Проте колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Міністерства оборони України на користь держави у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом не сплачував судовий збір, оскільки відповідно до п. 8 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору». Таким чином, в матеріалах справи відсутні документально підтверджені докази сплати судового збору.
Враховуючи, що позивачем не було сплачено судовий збір під час звернення до суду з позовом та відповідно до приписів ст. 94 КАС України стягнення судового збору на користь Держави не передбачено, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Френзенського районного суду м. Харкова від 23.05.2017 р. по справі № 645/5832/16-а скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Міністерства оборони України на користь держави судового збору у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.
В іншій частині постанову Френзенського районного суду м. Харкова від 23.05.2017р. по справі № 645/5832/16-а в частині задоволення позову ОСОБА_1 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова Н.В.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Мінаєва О.М.

Повний текст ухвали виготовлений 01.11.2017 р.