Справа № 226/1683/17
Суддя: Редько Ж. Є.
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/1683/17
Провадження № 2-а/226/141/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Мирнограді Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії щодо поновлення виплати пенсії

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області (далі за текстом Фонд) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії щодо поновлення виплати пенсії, в обґрунтування якого вказав, що у зв'язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де він мешкав, а саме: АДРЕСА_3, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Перебуваючи на обліку у відповідача як особа, переміщена з тимчасово окупованої території та проведення антитерористичної операції, він щомісяця отримував пенсію до липня 2017 року включно. У серпні 2017 року з невідомих йому причин пенсія зарахована не була, чим було порушено його конституційне право на соціальний захист та позбавлено єдиного джерела для існування. При зверненні у липні 2017 року до відповідача з метою з'ясування причин невиплати пенсії, йому було запропоновано знову подати документи та чекати перевірку за місцем проживання. Він є особою, яка працювала у своїй країні, сплачуючи внески до системи пенсійного забезпечення. Оскільки жодної з визначених у ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстав для припинення виплати йому пенсії не існує, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Фонду про припинення виплати йому пенсії та зобов'язати відповідача поновити виплату йому пенсії з 01.08.2017.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився. Згідно з наявною заявою, просив розглянути справу за його відсутності і постановити рішення про повне задоволення позовних вимог.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обгрутнування своєї позиції вказав, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області з 17.10.2014. Місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_3. 19.11.2014 позивач отримав в Управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради (далі УСЗН) довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою: АДРЕСА_4. Виплата пенсії позивачу була припинена після надходження від Управління соціального захисту населення при Мирноградській міській раді повідомлення про відсутність позивача за вказаною в довідці № НОМЕР_1 від 19.11.2014 адресою. Посилаючись на постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 509 від 01.10.2014 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи УСЗН ОСОБА_3 у судовому засіданні висловилася проти позовних вимог, підтримавши позицію відповідача, та надала свої заперечення, згідно яких позивач ОСОБА_2 звернувся із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за фактичним місцем проживання у м.Мирнограді, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.06.2016 №. Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим протоколом № 26 від 27.06.2017, позивачу було відмовлено у відновленні виплати пенсії у зв'язку із непроживанням за вказаною ним адресою у м. Мирнограді. Станом на теперішній час дію довідки № про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи призупинено.

Заслухавши представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, пенсійну справу позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_3 від 26.06.1998 з 01.03.1998 отримує пенсію за віком.

Відповідно до довідки УСЗН від 29.06.2016 № НОМЕР_2 ОСОБА_2 взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: АДРЕСА_3, в АДРЕСА_5.

Зазначена інформація внесена до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до листа УСЗН від 25.10.2017 дію довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи позивача призупинено через непідтвердження відомостей про фактичне місце проживання позивача за вказаною адресою.

Місто Донецьк включено до затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

17.10.2014 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату пенсії, у якій просив запросити його пенсійну справу з управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м.Донецька, де він раніше отримував пенсію за віком.

Згідно з розпорядженням відповідача № 1996 від 29.10.2014 позивачу поновлено виплату її пенсії.

Відповідно до довідки відповідача від 27.09.2017 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії вбачається, що позивач ОСОБА_2 по липень 2017 року отримував пенсію у розмірі 1751,96 грн, з серпня 2017 року виплата пенсії останньому була припинена.

Відсутність ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 26.06.2017.

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Мирноградської міської ради прийняла рішення, викладене у протоколі засідання № 26 від 27.06.2017, про відмову ОСОБА_2 у відновленні пенсії.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Димитрові до теперішнього часу. Проте з серпня 2017 року пенсія йому не сплачується через його відсутність за місцем перебування. Ніякого рішення Фондом про припинення виплати пенсії позивачу не приймалося, достатньо було отриманої інформація з УСЗН.

Предметом спору, порушеного позивачем, є правомірність Фонду щодо припинення йому виплати пенсії з серпня 2017 року на підставі непідтвердження його місця перебування.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч.2 ст.46 Основного Закону України гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується ч.2 ст.22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Питання виплати пенсій врегульовані ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 (далі Закон № 1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст.49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений. Вказаною нормою Закону також передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01.08.2017 не виносилось.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706 (далі Закон № 1706).

Відповідно до ст.7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно положень ст.1 Конвенції, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст.14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання призначеної їй пенсії з віком. Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду україни на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Крім того, ані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ані законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-УП, ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї бездіяльності відповідч послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, п.13 якого передбачено, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання (перебування), зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

З огляду на приведене, враховуючи, що пенсія за віком - є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону № 1058-VI, оскільки з серпня 2017 року позивачу зупинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а наданий відповідачем протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 02.11.2016 року не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати йому пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача про зобов'язання поновити виплату пенсії з серпня 2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Оскільки відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачу, вимоги ОСОБА_2 щодо визнання протиправним та скасування неіснуючого рішення є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі Конституції України, законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішень Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись, ст.ст.2, 11, 71, 86, 99, 160-163, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії щодо поновлення виплати пенсії задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області поновити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виплату пенсії за віком з 01 серпня 2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст рішення виготовлено 03.11.2017.

Суддя Ж.Є.Редько