Справа № 496/2295/17
Суддя: Горяєв І. М.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/2295/17
Провадження № 2-а/496/104/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Горяєва І.М.,

за участю секретаря - Полубок Н.А.,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Біляївського Управління ДАІ УМВС України в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову серії АР № 992789 від 03.07.2017 року у справі про адміністративне правопорушення та визнати дії інспектора Біленко Д. щодо складення постанови серії АР №992789 від 03.07.2017 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за порушення ст.122 ч.1 КУпАп незаконними.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.07.2017 року о 02.10 годин він керував транспортним засобом, рухався в с.Маяки по вул. Успенська, здійснював обгін транспортного засобу марки «Мерседес віто», виконуючи маневр він впевнився, що попереду та позаду нікого немає. Після закінчення маневру на вказаній вулиці продовжив рух, але через 300 метрів був вимушений виконати вимогу працівника поліції - негайну зупинку (жезлом). Представник поліції представся як старший сержант поліції Біленко Д., який звинуватив позивача у порушення п. 34 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 122 ч.1 КУпАП. Позивач відразу висловив незгоду з порушенням. Однак працівником поліції було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП. Позивач не згодний з вказаною постановою, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом.

У судовому засіданні позивач на позові наполягав та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення слухання справи не надходило, письмові заперечення на адміністративний позов від них не надходили, а тому у відповідності до вимог частин четвертої та шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами по справі є адміністративно-правовими та урегульовані положеннями КАС України та КУпАП.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, 03.07.2017 року позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбачене ст.ст. 122 ч.1 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., згідно постанови серії АР №992789 від 03.07.2017 року (а.с.4).

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи вимоги ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суб'єктів владних повноважень повинні бути прийняті на підставі та у відповідності з Конституцією України та законами України, обґрунтовано, пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав свобод та інтересів особи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею ст. 17 ч.2 п.1 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів, правових актів індивідуальної дії ), дій чи бездіяльності.

Відповідно положенням ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно із ст. 9 КАС України, суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

У відповідності зі ст. 17 ч. 2 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори, зокрема: 1) спори фізичних та юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень ( нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частина 1 ст. 122 КУАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Пунктом 24 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 245, 276, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.

Згідно вимог ч. 2, 4 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребує названі документи та матеріали.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, всупереч даним вимогам, відповідачем суду не надано ні заперечень до позову, ні жодного доказу в обґрунтування законності винесеної постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, відповідачу по справі надавалась можливість заперечувати, спростовувати доводи позивача, надавати докази своєї незгоди, але він за власним бажанням не скористався своїм процесуальним правом.

З огляду на вищезазначене, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає за необхідне прийняти пояснення та доводи позивача та вважати їх обґрунтованими в частині того, що інспектором поліції не враховані усі обставини справи при винесені постанови про адміністративне правопорушення, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а постанова серії АР №992789 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України, винесена без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем, в порушення ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо правомірності прийнятого рішення, а саме: про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд вважає, що приймаючи постанову про адміністративне правопорушення, відповідач - інспектор поліції Біленко Д. допустив неповноту і однобічність при з'ясуванні всіх обставин справи, а відповідно не дав їм належної оцінки, внаслідок чого передчасно зробив висновок про накладання на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Стосовно вимоги позивача про визнання дій інспектора Біленко Д. незаконними щодо складення постанови серії АР №992789 від 03.07.2017 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за порушення ст. 122 ч.1 КУпАП, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та в їх задоволенні слід відмовити.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Тобто позивач, як громадянин правової держави та як учасник дорожнього руху, має право на те, щоб працівники поліції при здійсненні щодо нього владних повноважень діяли у спосіб та у межах повноважень, які визначені нормативно-правовими актами.

В іншому випадку, дії працівників поліції не ґрунтуються на законі, що тягне за собою неминуче скасування наслідків цих дій (протоколу про адміністративне порушення, винесення постанови за таким протоколами та інше).

В Україні діє принцип верховенства права.

Судове рішення (постанова) є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Суд, виконавши всі вимоги адміністративно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

У рішенні суду (постанові) повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення (постанова) по справі є актом, яким підтверджується наявність або відсутність спірних правовідносин, його конкретний зміст і в такий спосіб спірні правовідносини перетворюються в безспірні, підлягаючими примусовому виконанню.

На підставі вищевикладеного та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 293 КУпАП, суд, як орган, що розглядає адміністративний позов (скаргу або протест) на постанову по справі про адміністративне правопорушення, перевіривши законність і аргументованість винесеної постанови, прийшов до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у відношенні позивача підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 9, 17, 19, 159-163, 167 КАС України, п.1 ч.1 ст. 247, ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії АР № 992789 від 03.07.2017 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ст. 122 ч. 1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., провадження по справі закрити.

В іншій частині позовних вимог про визнання дій інспектора Біленко Д. щодо складення постанови серії АР №992789 від 03.07.2017 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за порушення ст..122 ч.1 КУпАп - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області Горяєв І.М.