Справа № 806/761/17
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

806/761/17

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року м.Житомир справа № 806/761/17

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

секретар судового засідання Климчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Андрушівський елеватор" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів, викладених в письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 05.12.2016 по 23.12.2016 посадовими особами ГУ ДФС у Житомирській області було здійснено планову виїзну перевірку ТОВ "Андрушівський елеватор" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 по 30.09.2016 та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2016 за результатами якої складено акт перевірки від 30.12.2016 №86/06-30-14-01/33168036.

Актом перевірки зафіксовано наступні порушення, з якими не погоджується позивач:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.135 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в сумі 936174 грн., в т.ч. за 3 квартали 2016 року в сумі 936174 грн., завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 3 квартали 2016 року в сумі 941111 грн.;

- п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 880612 грн. та встановлено завищення значення р.21 "Сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду" на суму 403106 грн. за вересень 2016 р.

За результатами розгляду акту перевірки, контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 13.01.2017 р.№000049401 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1100765 грн., в т.ч. основний платіж 880612 грн., штрафна санкція - 220153 грн.;

Вважаючи зазначені рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи спірні податкові повідомлення-рішення на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 ПК України).

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Водночас, в силу приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п. 44.2 ст. 44 ПК України).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначено "Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19.01.2000 за №27/4248 (далі Положення №318).

Згідно п. 4 Положення №318 об'єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п. 6 Положення №318).

ТОВ «Андрушівський елеватор» відповідно до договору купівлі-продажу №37 від 31.03.2016 р. (а.с.77-78) та договору купівлі-продажу №42 від 18.04.2016 р. (а.с.101-102) в квітні та травні 2016 року придбало насіння соняшника у ТОВ «Черемошне Агро». Операції з придбання відображено в бухгалтерському обліку на рахунках 631 та 281 у квітні 2016 року. В квітні 2016 року даний товар був реалізований ДП «Сантрейд» (код ЄДРПОУ 25394566) згідно укладених договорів. Відповідно ТОВ «Андрушівський елеватор» отримало дохід від реалізації товару придбаного у ТОВ «Черемошне Агро» та відобразило собівартість реалізованих товарів. Дана операція відображена в звіті про фінансові результати ТОВ «Андрушівський елеватор» за перше півріччя 2016 року. (а.с.63)

Так, у акті перевірки вказано, що в порушення п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст. 135 ПКУ підприємством занижено об'єкт оподаткування шляхом безпідставного зменшення фінансового результату на витрати з вартості товарів, придбаних у ТОВ "Черемошне Агро", що не підтверджені первинними бухгалтерськими документами на загальну суму 6142080 грн.

Окрім цього, податковим органом зазначено, що в ході перевірки було проведено аналіз ланцюгів постачання ТОВ "Черемошне Агро" під час якого встановлено відсутність інформації щодо наявності складських приміщень, трудових та виробничих ресурсів, що на думку відповідача ставить під сумнів факт реального здійснення операцій з придбання та відповідно зберігання придбаних товарів в обсягах, що декларує ТОВ "Черемошне Агро".

Суд не погоджується з наведеними доводами податкового органу, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що господарські операції, які здійснювало ТОВ "Андрушівський елеватор" підтверджуються товарно-транспортними накладними, актами приймання-передачі, договорами поставки, видатковими накладними, платіжними дорученнями, оборотно-сальдовими відомостями.

Платник податків (покупець товарів) не має обов'язку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо створення підприємства, ведення його господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені підприємством (продавцем) або його посадовими особами порушення.

Так, допущені постачальником порушення вимог законодавства при творенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо нього та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон №996-XIV) визначено, що господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Поряд з цим, згідно абзацу другого п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Господарські операції з придбання товару у ТОВ «Черемошне Агро» відображені на рахунках синтетичного обліку та відповідно призвели до змін в структурі активів та зобов’язань ТОВ «Андрушівський елеватор», що повністю відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Всупереч наведеним нормам, відповідачем не доведено існування обставин на підставі яких прийнято оспорювані податкові повідомлення - рішення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Андрушівський елеватор" є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно із ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями ст.71, 159-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області №000051140 від 13.01.2017 р.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа