Справа № 818/507/16
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 р.Справа № 818/507/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2017р. по справі № 818/507/16

за позовом ОСОБА_1

до Реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області , Міністрства юстиції України треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Калина" , Відділ державної реєстрації Роменської районної державної адміністрації Сумської області

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1П.) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом в якому просила:

визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції в Сумській області ОСОБА_2 Сер гіївни:

- за індексним номером 26385183 від 23.11.2015 р. щодо реєстрації права власності за товариством з обмеженої відповідальністю Калина на об'єкт нерухомого майна Зерносклад, загальною площею 1623,3 кв.м., адреса: Сумська обл., Роменський р-н, с. Микола ївка, вул. Ковалівка, 7;

- за індексним номером 26387285 від 23.11.2015 р. щодо реєстрації права власності за товариством з обмеженої відповідальністю Калина на об'єкт нерухомого майна Зерносклад, загальною площею 879,4 кв.м., адреса: Сумська обл., Роменський р-н, с. Миколаївка, вул. Ковалівка, 9;

- за індексним номером 26393388 від 23.11.2015 р. щодо реєстрації права власності за товариством з обмеженої відповідальністю Калина на об'єкт нерухомого майна Приміщення заправки з 3 резервуарами та заправочною колонкою ПММ, загальною площею 79,7 кв.м., адреса: Сумська обл., Роменський р-н, с. Миколаївка, вул. Третяківка, 28;

- за індексним номером 26383910 від 23.11.2015 р. щодо реєстрації права власності за товариством з обмеженої відповідальністю Калина на об'єкт нерухомого майна Будинок механізатора, загальною площею 391,4 кв.м., адреса: Сумська обл., Роменський р-н, с. Миколаївка, вул. Третяківка, будинок 22.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є співвласником майнових паїв, отриманих в результаті розпаювання майна КСП Промінь (с. Миколаївка Роменського району), має сві доцтво про право власності на майновий пай члена КСП, видане 15.04. 2015 р. Миколаївською сільською радою, є головою комісії з організації вирішення май нових питань колишнього КСП Промінь, згідно протоколу засідання комісії від 01 березня 2015 р.

Позивач вважає, що при здійсненні державної реєстрації державним реєстратором права власності та видачі свідоцтв про право власності на нерухоме майно за ТОВ Калина не дотримані вимоги Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно їх обтяжень щодо встановлення відповідності заявлених прав та поданих документів ви могам законодавства.

Зазначає, що ТОВ « Калина» на реєстрацію було подано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії СУ № 11982, виданого Миколаївською сільською радою 20.05.2015р., з відміткою про виділення вказаного нерухомого майна в натурі відповідно до рішення протоколу зборів співвласників майнових паїв КСП Промінь від 2.04. 2015 року, посвідчене підписом довіреної особи від співвласників ОСОБА_3 та підписом користувача майна ПП Горівське ОСОБА_4

Проте державним реєстратором не перевірено, чи було ПП Горівське користувачем розпайованого майна колишнього КСП Промінь, чи є воно правонаступником КСП « Промінь», та чи мало повноваження вчиняти напис про виділення майна в натурі довірена особа від співвласників ОСОБА_3, не витребувано відповідних доку ментів, які б посвідчували правомірність такого користування.

Також позивач зазначає, що рішення про виділення майнових паїв на загальних зборів співвласників майнових паїв не приймалося, повноважень на передачу майна співвласників майнових паїв, отриманих в результаті паювання майна КСП Промінь, на вчинення відмітки про виділення в натурі у власність ТОВ Калина майна відповідно до рішення зборів співвласників майнових паїв КСП Промінь від 2 квітня 2015 року ОСОБА_3 не мав, тобто діяв самоправно.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду 04.07.2017 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов .

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду, заперечення проти неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є співвласником майнових паїв, отриманих в наслідок розпаювання майна КСП «Промінь», має майновий сертифікат , згідного якого її частка визначена розмірі 21053,00 грн. або 5, 1401 відсотка, відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії СУ №12085, виданого Миколаївською сільською радою Роменського району Сумської області 10.02.2017р. (а.с.118)

Також позивач є головою комісії з організації вирішення майнових питань колишнього КСП " Промінь" з 01.03.2015р.

Рішеннями державного реєстратора за ТОВ « Калина» зареєстровано право власності та видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою: Сумська обл., Роменський р-н, с. Микола ївка, а саме: «Зерносклад», загальною площею 1623,3 кв.м., по вул. Ковалівка, 7; «Зерносклад» загальною площею 879,4 кв.м. по вул. Ковалівка, 9; «Приміщення заправки з 3 резервуарами та заправочною колонкою ПММ», загальною площею 79,7 кв.м., по вул. Третяківка, 28 , Будинок механізатора, загальною площею 391,4 кв.м.,по вул. Третяківка, б. 22.

Державна реєстрація обєктів нерухомого майна проводилася на підставі свідоцтва право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства на якому міститься відмітка про виділення вказаного нерухомого майна в натурі .

Вважаючи протиправними рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності та видачі свідоцтв про право власності ТОВ « Калина» позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що зазначений спір є публічно- правовим, відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб встановлений законом.

При апеляційному перегляді судового рішення у справі колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

У пункті 1 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Предметом спору у цій справі, як випливає зі змісту її фактичних обставин, були реєстраційні дії із державної реєстрації за третьою особою ТОВ «Калина» права приватної власності на нерухоме майно за вказаною вище адресою та видачі свідоцтва про право власності на нього.

Позивач, звертаючись до суду спростовує факт прийняття повноважним органом (загальними зборами співвласників ) рішення про виділення майна в натурі ТОВ «Калина», ставить під сумнів повноваження осіб, що робили відмітки на свідоцтвах про право власності на майновий пай, а отже фактично оскаржує виділення майна в натурі.

Цей спір сторони та суд визнав таким, що належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб'єктами, такий висновок не можна визнати правильним

За частиною першою статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень » (далі - Закон № 1952-IV) під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 54 Порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у зв'язку з передачею об'єктів нерухомого майна у власність фізичним та юридичним особам, що вийшли із складу засновників (учасників) юридичної особи, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: рішення органу або особи, уповноважених установчими документами такої юридичної особи або законом, про передачу об'єкта нерухомого майна у власність фізичній або юридичній особі, що вийшла із складу засновників (учасників) юридичної особи; документ, що підтверджує факт передачі такого майна фізичній або юридичній особі, що вийшла із складу засновників (учасників) юридичної особи.

Згідно з частиною 1 статті 358 Цивільного кодексу України та пунктів 9, 16 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України №62 від 14 березня 2001 року, виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремими власниками за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється згідно із затвердженою загальними зборами власників майнових паїв структурою пайового фонду підприємством правонаступником та не інакше як на підставі рішення загальних зборів співвласників.

Пунктом 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього.

В силу п. 37 вказаного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, визначено невичерпний перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 7 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підпри ємства.

Частинами 1 та 3 статті 9 цього Закону визначено, щодо пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Згідно з п. 13 Порядку визначення розміру майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення майновий пай члена підп риємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 р. №177 Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки затверджено ОСОБА_3 уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих; Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення; Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що питання розподілу майна пайового фонду вирішується загальними зборами співвласників майнових паїв, які затверджують подані комісією пропозиції, після чого згідно з п. 15 Порядку таке майно виділяється підприємством правонаступником з оформленням акта приймання-передачі.

Таким чином, законодавством встановлено, що саме до компетенції загальних зборів співвласників майнових паїв, віднесено повноваження на розпорядження майном.

Колегія суддів зазначає, що позивач фактично заперечує наявність рішення загальних зборів співвласників майнових паїв, яким вирішено питання виділення майна в натурі ТОВ "Калина", ставить під сумнів повноваження особи, що підписала свідоцтва, а отже зазначене свідчить про наявність спору про цивільне право, а саме щодо виділення майна в натурі, яке в подальшому було зареєстровано за ТОВ « Калиною».

Із наведеного вище неповного переліку обставин убачається, що предметом спору у цій справі були реєстраційні дії із державної реєстрації за третьою особою права власності на нерухоме майно, яке, з позиції позивача не було вільним, позивач вважає що її позбавлено права на отримання зазначеного майна в натурі відповідно до розміру та структури пайового фонду, тоді як третя особа ТОВ " Калина" дотримується протилежної позиції і вважає, що воно набуло на нього право власності на законних підставах.

За таких обставин, спір щодо захисту цивільних прав, має не публічний, а приватно - правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься в постанові Верховного Суду України від 24 січня 2017 р. (справа №815/6165/14).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, в даній справі оспорювання фізичною особою правомірності набуття юридичною особою спірного нерухомого майна має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції.

Враховуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судом за правилами цивільного процесуального законодавства.

Крім того, рішення суду першої інстанції, яке переглядається, про законність реєстраційних дій, ґрунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право на нерухоме майно (виділення його в натурі), до вирішення якого і поза звязком з яким не можуть бути розвязані питання, повязані з реєстрацією права власності на об'єкти нерухомого майна.

Згідно з пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За змістом частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду і закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтею 157 цього кодексу.

Оскільки суд першої інстанції помилково розглянув справу у порядку адміністративного судочинства, то ухвалене в адміністративній справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись п. ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2017р. по справі № 818/507/16 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області , Міністрства юстиції України треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Калина" , Відділ державної реєстрації Роменської районної державної адміністрації Сумської області про визнання протиправними та скасування рішень закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 03.11.2017 р.