Справа № 826/2178/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 листопада 2017 року № 826/2178/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління державної охорони України
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління державної охорони України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, в якому просив:

-визнати протиправними дії Управління державної охорони України щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

-визнати Наказ Управління державної охорони України від 26.01.17 року №32-ос незаконним;

-визнати підставу звільнення ОСОБА_1 з п. «е» ч.6 ст.26(через службову невідповідність) Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу» невірною;

-змінити підставу звільнення ОСОБА_1 з п. «е» ч.6 ст.26(через службову невідповідність) Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу», вказавши підставу звільнення з військової служби - згідно п. «б» ч.6 ст.26(за станом здоров'я) Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу».

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням звільнити його з військової служби за станом здоров'я, проте його було звільнено відповідно до п. «е» ч.6 ст.26(через службову невідповідність) Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу», з чим не погоджуючись, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свої прав.

Відповідач в запереченнях на адміністративний позов вказав, що Наказом від 26.01.17 року №32-ос було законно та обгрунтовано звільнено ОСОБА_1 з військової служби в УДО України.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

В листопаді 2010 року ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби в Управлінні державної охорони України. Термін дії контракту сплив в листопаді 2015 року.

06.11.15 року Управлінням державної охорони України Наказом №158-ос було продовжено дію контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації молодшому лейтенанту ОСОБА_1, з 09.11.15 року.

Позивач, не маючи наміру проходити військову службу в подальшому, звертався до керівництва Управління державної охорони України з проханням звільнити його від проходження військової служби, що підтверджується зверненнями від 19.10.16 року та 28.10.16 року.

У відповідь на звернення позивача, відповідачем було надано відповідь про те, що наразі звільнити позивача немає можливості з огляду на особливий період, який наразі триває в країні(Лист від 01.11.16 року №216-990).

Надалі позивачем було пройдено військово-лікарську комісію, яка встановила факт обмеженої придатності до проходження військової служби за станом здоров'я. 10.11.16 року позивачу було надано довідку ЦВЛК №4299, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано обмежено придатним до військової служби, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням військової служби.

29.11.16 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління державної охорони України Генерал-полковника ОСОБА_2 з рапортом про звільнення з військової служби за станом здоров'я та надано довідку ЦВЛК №4299.

Відповідно до рапорту від 01.12.16 року №1/5-629 директор департаменту посилення охорони УДО України полковник ОСОБА_3 доповів Начальнику УДО України, що під час перевірки службової діяльності підрозділу, ним було встановлено факт безпідставного надання вихідних днів лейтенанту ОСОБА_1, зокрема, протягом двох місяців останній перебував 19 днів на вихідному та 27 днів на лікарняному.

14.12.16 року Наказом УДО України №356 «Про проведення службового розслідування» комісією було проведено службове розслідування.

26.12.16 року було затверджено висновок службового розслідування щодо правомірності надання вихідних днів головному фахівцю 3 відділу 1 Служби «Булат» ДПО УДО України лейтенанту ОСОБА_1, відповідно до якого, було встановлено, що впродовж часу з 01.10.16 року по 30.11.16 року позивач 19 днів мав вихідні,27 днів перебував на лікарняному, 7 днів на військовій службі.

Також, згідно службової записки Медичної служби УДО України від 19.12.16 року №2/18-874сз останній протягом жовтня-листопада 2016 року довідки про випадки тимчасової втрати непрацездатності ОСОБА_1 у лікувально-профілактичних закладах, що не належать до закладів охорони здоров'я СБ України, не надавались.

В ході проведення службового розслідування було відібрано пояснення у Начальника 3 відділу 1 «Булат»» ДПО УДО України підполковника ОСОБА_4, який пояснив, що наданий йому графік виходу на службу ОСОБА_1(жовтень-листопад 2016 року) він повністю підтверджує. Вихідні дні ОСОБА_1 були надані особисто ним, оскільки він постійно відпрошувався на відвідування медичних закладів.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, було встановлено, що у позивача були відсутні документи, які б свідчили про поважність причин відсутності на службі за 8 робочих днів:11.10.16, 11.11.16, 14-18.11.16,21.11.16 року. Також встановлено, що підполковник ОСОБА_4 безпідставно надав ОСОБА_1 11 вихідних днів: 03-07.10.16 року,10.10.16,27.10.16,02.11.16,23-25.11.16,28.11.16 року.

Комісією з проведення службового розслідування було запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та накласти стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

29.12.16 року Наказом №657-ос було прийнято рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, а саме: звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

30.12.16 року відповідач Листом №2/6-1214 повідомив позивача про те, що на виконання Наказу УДО №657-ос від 29.12.16 року ОСОБА_1 буде звільнено з військової служби, згідно п. «е» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу».

26.01.17 року ОСОБА_1 було звільнено з Управління державної охорони України відповідно до Наказу 32-ос від 26.01.17 року, вказавши підставу для звільнення службову невідповідність, відповідно до п. «е» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу».

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини у даній справі, а саме, правове регулювання проходження в Україні військової служби, регулюються Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу», правовою основою військового обов'язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», Закон України «Про Збройні Сили України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов'язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі - Закон), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни.

Також, цією ж статтею визначено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов'язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Мобілізацію у державі проведено відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 № 303 (Указ затверджено Законом України № 1126-VІІ від 17.03.2014), Указу Президента України від 06 травня 2014 року № 454 (Указ затверджено Законом України № 1240-VІІ від 06.05.2014), Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 (Указ затверджено Законом України від 22.07.2014 № 1595-VІІ), Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 (Указ затверджено Законом України від 15.01.2015 № 113-VІІІ).

У зв'язку з оголошенням мобілізації, відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 № 303 (УДО України переведено на штати військового часу, відповідно до статті 4 Указу), в країні відповідно до абзацу одинадцятого статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу четвертого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» наступив особливий період з 18.03.2014 (день опублікування Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303).

Ч.11 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» визначено, що виконання військового обов'язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п.2 ч.9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою ст. 26 цього Закону.

Отже, законодавець пов'язує момент припинення контракту, дія якого продовжена у зв'язку з настанням особливого періоду з рішенням про демобілізацію, у якому буде передбачено здійснення комплексу заходів, спрямованих на планомірне переведення функціонування держави та її військових і військово-цивільних формувань в умовах мирного часу. Або ж такий контракт припиняється з фактичним закінченням особливого періоду.

Оскільки позивач добровільно уклав контракт з Управлінням державної охорони України в 2010 році та вступив на військову службу за контрактом, у відповідності до вищезазначених норм, дія контракту для позивача продовжилась правомірно.

Щодо підстав звільнення позивача з військової служби в Управлінні державної охорони України, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв'язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов'язків;

є) у зв'язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомоїстатті 23 цього Закону.

29.11.16 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління державної охорони України Генерал-полковника ОСОБА_2 з рапортом про звільнення з військової служби за станом здоров'я та надав довідку ЦВЛК №4299 після проходження військово-лікарської комісії, якою встановлено факт обмеженої придатності до проходження військової служби за станом здоров'я, а тому, позивач вважав, що його необхідно звільнити на підставі п. «б» ч.6 ст.26 Закону.

Листом від 30.12.16 року №2/6-1214 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що звільнення на підставі п. «б» ч.6 ст.26 Закону є неможливим, а в поданій позивачем довідці ЦВЛК №2499 правові підстави для його звільнення на підставі п. «б» ч.8 ст.26 Закону також відсутні, оскільки на виконання Наказу УДО №657-ос від 29.12.16 року ОСОБА_1 буде звільнено згідно п. «е» ч.6 ст.26 Закону.

Визначивши підставу для звільнення ОСОБА_1, на підставі п. «е» ч.6 ст.26 Закону(через службову невідповідність), Управління державної охорони керувалося висновком службового розслідування щодо правомірності надання вихідних днів головному фахівцю 3 відділу 1 Служби «Булат» ДПО УДО лейтенанту ОСОБА_1, відповідно до якого було встановлено ознаки дисциплінарного проступку, який полягає в ухиленні від проходження військової служби протягом 8 робочих днів.

Позивач в адміністративному позові та наданих додаткових поясненнях в огрунтування встановлених службовим розслідуванням фактів, посилався на те, що під час цих днів був на лікарняному та додав фотокопії листків непрацездатності.

Проте, суд критично ставиться до даних доводів позивача, оскільки наявність самих листків непрацездатності не підтверджує причин поважності відсутності на службі, зважаючи на те, що позивачем було порушено процедуру подання листків непрацездатності до Медичної служби УДО України.

Відповідно до Розпорядження начальника Управління державної охорони України від 06.04.12 року №41 «Про вдосконалення обліку випадків тимчасової втрати працездатності військовослужбовцями УДО України та отримання ними медичної допомоги(медичних послуг) у лікувально-профілактичних закладах, що не належать до закладів охорони здоров'я Служби безпеки України» зобов'язано військовослужбовців у разі перебування на стаціонарному або амбулаторному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі, який не належать до закладів охорони здоров'я Служби безпеки України, після завершення лікування в такому закладі забезпечити невідкладне, але не пізніше 5 робочих днів надання до Медичної служби листка тимчасової непрацездатності, виписки з історії хвороби або амбулаторної книжки для реєстрації випадку тимчасової непрацездатності військовослужбовця.

Доказів звернення у встановленому порядку до Медичної служби УДО України з наданням вищевказаних документів судом не встановлено, а тому, висновки, викладені в службовому розслідуванні поважності причин пропуску служби позивачем є такими що відповідають дійсності.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач правомірно визначив підставу для звільнення ОСОБА_1 на підставі п. «е» ч.6 ст.26 Закону(через службову невідповідність), оскільки позивачем, з врахуванням висновків службового розслідування, не було доведено правомірності пропуску 8 робочих днів, з огляду на що, причин для зміни підстав звільнення ОСОБА_1 з п. «е» ч.6 ст.26(через службову невідповідність) Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу», вказавши підставу звільнення з військової служби - згідно п. «б» ч.6 ст.26(за станом здоров'я) Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу» не вбачається.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 11, 69, 70, 71, 86, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної охорони України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України. Суддя А.С. Мазур