Справа № 274/1904/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Замега О.В.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА
іменем України

"02" листопада 2017 р. Справа № 274/1904/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Шидловського В.Б.
суддів: Бучик А.Ю.
Шевчук С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "25" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України треті особи: Житомирський обласний військовий комісаріат , Бердичівський об`єднаний міський військовий комісаріат про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, в відмові у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 14.03.2016 року внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.11.2016 року № 103, та зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплати йому одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду ІІ групи внаслідок поранення, контузії, захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.05.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, в відмові ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомогу, як інваліду II групи, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 275 600 гривень.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду II групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 275600 гривень.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.05.2017 та прийняти нову про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивач мав статус військовозобов`язаного запасу та був призваний на збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період 1986 року. Другу групу інвалідності встановлено 14.03.2016 року за межами тримісячного строку для закінчення зборів. Апелянт зазначає, що наявними доказами підтверджується зв`язок захворювання позивача з його участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період 1986 року, однак відсутні будь-які докази існування такого захворювання у позивача під час зборів, а тому Міністерство оборони України діяло на підставі та у межах повноважень.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Бердичівської міської ради як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 23, 24, 26).
Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 6530 від 01 лютого 2016 року "повторний ішемічний інсульт в басейні лівої СМА, помірний правобічний геміпарез, часткова моторна афазія, вестибуло-атактичні порушення ІХС: післяінфарктний та атеросклеротичний коронарокардіосклероз. Мегінгіома на рівні краніоцеребрального переходу праворуч - захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" (а.с.13)
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 29.03.2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 14.03.2016 року. Комісією встановлено, що причина інвалідності пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 12).
13.05.2016 року ОСОБА_1 подав до Бердичівського ОМВК заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 9).
Згідно висновку військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 6167 від 17.05.2016 року ОСОБА_1 має право на отримання грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 275 600 гривень (а.с. 8).
Згідно протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.11.2016 року № 103 документи ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання, оскільки інвалідність установлено понад 3- місячний строк після закінчення зборів (а.с. 7).
Вважаючи дії комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідача були відсутні підстави та повноваження для прийняття рішення про повернення на доопрацювання документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу, а таке рішення відповідача, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 103 від 18.11.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 45 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України»
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (стаття 41).
Відповідно до статті 1 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1- рп/99).
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 року по справі № 21-446а14 та від 21.04.2015 року по справі № 21-135а15.
В силу ч.2 ст.161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача підстав для отримання одноразової грошової допомоги через те, що інвалідність настала понад 3-місячний термін після звільнення зі строкової військової служби.
Колегія суддів зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення про повернення позивачу на доопрацювання документи, єдиною підставою для відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги були висновки комісії про відсутність у позивача права на її отримання через те, що інвалідність настала понад 3-місячний термін після звільнення зі строкової військової служби.
Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування, не довів правомірності власних дій, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного рішення про повернення позивачу на доопрацювання документів через те, що заявником не подано документ про встановлення йому інвалідності протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність його скасування.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "25" травня 2017 р. без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу: Міністерство оборони України пр-т Повітрофлотський,6,м.Київ,03168
4-третій особі: Житомирський обласний військовий комісаріат - вул.Сергія Параджанова,4,м.Житомир,Житомирська область,10001,
5- третій особі: Бердичівський об`єднаний міський військовий комісаріат - вул. Лілі Карастоянової,45,м.Бердичів,Житомирська область,13300,