Справа № 442/7125/17
Суддя: Курус Р. І.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/7125/17
Провадження № 2-а/442/243/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді: Курус Р.І.

з участю секретаря: Махняк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №2 Дрогобицького відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР №905661 від 29.09.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та закрити провадження у справі із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову покликається на те, що 29.09.2017 року інспектор поліції ОСОБА_2 виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 905661, в якій зазначив, що він 29.09.2017 року о 10.40 хв., керуючи транспортним засобом AUDI Q3, з державним номерним знаком ВС 1310 НА, на автодорозі в м. Дрогобичі на вул. Грушевського Львівської області, здійснив зупинку ближче 30 м. від посадкових майданчиків МТЗ, порушуючи п. 15.9 (е) ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. З твердженням інспектора не погоджується, оскільки зупинку здійснив у дозволеному місці та з дотриманням правих дорожнього руху. Зазначає, що інспектор не перевів обґрунтованість свого припущення, не встановив відстань між автомобілем і посадковим майданчиком. Жодним технічним засобом не було зафіксовано, що ним вчинено вказане правопорушення. Крім цього, не було знаку, який вказував би на зупинку МТЗ. Також зазначає, що згадана постанова складена з порушенням п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

В судове засідання позивач та його представник подали заяви про розгляд справи у їхній відсутності та підтримання позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

При таких обставинах, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України.

Перевіривши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких міркувань.

Як встановлено з матеріалів справи, 29.09.2017 року інспектором СРПП № 2 Дрогобицького відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області ОСОБА_2 було винесено постанову серії БР № 905661 від 29.09.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ст. ст. 71, 128 КАС України.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи з вимог статті 71 КАС України, відповідач повинен був довести, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, проте будь-яких доказів цього не надав. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд погоджується із доводами позивача, про те, що відповідачем не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України ним не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача і які б доводили достовірність порушенням позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху України.

Тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з'ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена.

Водночас суд зазначає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині закриття провадження по справі, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена суб'єктом владних повноважень оскаржується в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку адміністративного судочинства, що цілком узгоджується з статтею 17 КАС України, яка визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Таким чином, суд при розгляді позову при оскарженні постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийняті рішення по справі має керуватися нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6)примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вимога позивача про закриття провадження у справі є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 247, 268, 287, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 3, 11, 17, 18, 19, 69-71, 159-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задоволити частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 905661 від 29.09.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - скасувати.

В решті позову відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: Курус Р.І.