Справа № 623/2093/17
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 р.Справа № 623/2093/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

при секретарі судового засідання - Жданюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2017р. по справі № 623/2093/17

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 06.09.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати дії відповідача незаконними щодо відмови у перерахунку призначеної пенсії за віком; зобов'язати відповідача перерахувати пенсію відповідно до розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність та виплатити пенсію починаючи з 24.09.2015 року.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2017р. позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки страховий стаж позивача складає 20 років, а тому розмір його пенсії визначається пропорційно страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач з 24 вересня 2015 року отримує пенсію за віком у розмірі 949 гривень 00 копійок, що відповідало встановленому на час призначення пенсії прожитковому мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Після збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідач не перерахував позивачу розмір пенсії за віком відповідно до зміненого розміру прожиткового мінімуму, тому 14.08.2017 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив перерахувати призначену йому пенсію за віком відповідно до зміненого розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Листом від 23.08.2017 року відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги з 24.09.2015 року, виходив з того, що здійснюючи позивачу нарахування та виплату пенсії у розмірі, нижчому від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідач діяв всупереч Конституції України.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з ч.2 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України Про державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2017 р. встановлено в розмірі 1247 грн.; з 01 травня 2017 р. - в розмірі 1312 грн.; з 1 грудня 2017 р. - в розмірі 1373 грн.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачеві пенсії до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не відповідають вимогам ст. 46 Конституції України та ст. 7 ч.2 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Окрім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18.07.2006 року по справі „Проніна проти України" констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалась, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснюючи позивачеві нарахування та виплату пенсії у розмірі, нижчому від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідач діяв всупереч Конституції України.

Таким чином, позовні вимоги про зобов'язання пенсійного органу здійснити перерахунок та виплачувати позивачу пенсію у розмірі, не меншому ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є обґрунтованими.

Між тим, при ухваленні рішення судом було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 06.09.2017 року із вимогами щодо захисту його порушених прав, що мали місце з 24.09.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При цьому колегія суддів зауважує, що, як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача відбувалося періодично кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, а тому кожного разу при отриманні пенсії в неналежному розмірі позивач мав змогу звернутись до суду за захистом своїх прав.

Однак, із заявою про поновлення строку для звернення до суду з вказаним позовом позивач не звертався, а з матеріалів справи не вбачається підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовом. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 06.09.2017 року, а тому враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 06.03.2017 року.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до задоволення позову поза межами строків для звернення з позовом до суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з 24.09.2015 року по 05.03.2017 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги в зазначеній частині підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області задовольнити частково.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2017р. по справі № 623/2093/17 в частині задоволення позову про зобовязання Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсійних виплат ОСОБА_1, в ході якого нарахувати пенсійні виплати в загальному розмірі, не нижчому ніж прожитковий мінімум на особу, що втратила працездатність за період, починаючи з 24.09.2015 року по 05.03.2017 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобовязання провести перерахунок пенсійних виплат з 24.09.2015 року по 05.03.2017 року залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2017р. по справі № 623/2093/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі з 03.11.2017 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4