Справа № 211/2672/17(2-а/211/173/17)
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 листопада 2017 року м. Київ К/800/35400/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача, оформлені протоколом №13 від 20 квітня 2017 року, щодо відмови їй в переведенні на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та зобов'язати відповідача зарахувати до стажу державної служби періоди роботи на посаді старшого державного податкового інспектора з 29 квітня 1996 року по 27 січня 1997 року, з 28 січня 1997 року по 06 березня 1998 року та призначити їй пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з 10 квітня 2017 року.

Постановою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області подало касаційну скаргу, в якій просило їх скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач з 04 березня 2015 року перебуває на обліку в Криворізькому південному об'єднані управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

10 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про переведення її на пенсію держслужбовця, однак протоколом №13 від 20 Квітня 2017 року їй було відмовлено в переході в зв'язку з відсутністю у неї 20 років стажу державної служби: з 29 квітня 1996 року по 27 січня 1997 року та з 28 січня 1997 року по 6 березня 1998 року вона працювала в органах державної податкової служби на посадах, за які присвоюються спеціальні звання, а відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року № 503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних посад державних службовців» посади зі спеціальними званнями не віднесені до відповідних категорій державних службовців.

Згідно з статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менше як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців , а також особи, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За змістом пунктів 10 та 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (далі - Порядок №229), встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини 2 статті 46 Закону України №889-VIII. До стажу державної служби зараховуються: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Згідно пункту 6 вищезазначеного Порядку №229 стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Як встановлено судами, загальний стаж позивача складає 36 роки 4 місяці 4 дні, з них на посадах державної служби 19 років 4 місяці 14 днів. Не врахований стаж з 29 квітня 1996 року по 27 січня 1997 року та з 28 січня 1997 року по 06 березня 1998 року на посаді старшого державного податкового інспектора.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, визначав Закон №3723-ХІІ.

Відповідно до статті 1 цього Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до частини другої статті 9 зазначеного Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон №3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України від 4 грудня 1990 року №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №509-XII).

Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року № 778 (чинного на час виникнення спірних відносин), забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону № 509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п'ята, шоста статті 15 цього Закону).

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Законом № 509-XII не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення статті 37 Закону № 3723-ХІІ, за правилами якої на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Абзацами другим та третім пункту другого Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283, передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що період державної служби позивача в податкових органах у спеціальному званні інспектора податкової служби 3 рангу зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятого судом апеляційної інстанції рішення, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 8 серпня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник