Справа № 602/527/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10188/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Довгополова О.М.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Лановецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2017 року в адміністративній справі № 602/527/17 за позовом ОСОБА_2 до Лановецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

18 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Збаразького районного суду Тернопільської області із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправними дії Лановецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі Лановецьке ОУПФУ) щодо встановлення їй щомісячного довічного грошового утримання в меншому розмірі; без зарахування до стажу роботи судді половини строку навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету;

- зобовязати Лановецьке ОУПФУ зарахувати їй до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання 2 роки 5 місяців 1 день (з 25 серпня 1982 року по 27 червня 1987 року) на юридичному факультеті Львівського державного університету);

- зобовязати Лановецьке ОУПФУ здійснити перерахунок та виплатити їй щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 88% суддівської винагороди судді, з 22 грудня 2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після виходу у відставку вона подала до пенсійного органу документи щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, проте, при призначенні цього утримання їй неправомірно не враховано до стажу судді половину строку навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржило Лановецьке ОУПФУ, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права. Тому просило скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що управління здійснило призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до діючого законодавства, що дає право на відставку, з урахуванням того, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 21 рік 9 місяців 06 днів. Крім того, зазначено, що суд неправомірно задовольнив позовні вимоги з 22 грудня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 з 17 березня 1995 року працювала на посаді судді Лановецького районного суду Тернопільської області, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача серії БТ-І № 0768730 (а.с.5 6).

Наказом голови Лановецького районного суду Тернопільської області № 55-К від 21 грудня 2016 року на підставі рішення Вищої ради юстиції України від 19 грудня 2016 року № 3290/0/15-16-VІІІ «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Лановецького районного суду Тернопільської області у відставку», позивача звільнено з посади судді Лановецького районного суду Тернопільської області, у звязку з поданням заяви про відставку (а.с.7, 8).

22.12.2016 Лановецьким ОУПФУ позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82% грошового утримання судді, з урахуванням стажу роботи на посаді судді (21 рік 09 місяців 06 днів), та без урахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

15 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Лановецького ОУПФУ із заявою щодо зарахування до стажу на посаді судді періоду стаціонарного навчання у Львівському університеті по спеціальності правознавство та проведення перерахунку пенсії (а.с. 9).

Проте, Лановецьке ОУПФУ протоколом № 4 від 19 червня 2017 року відмовила позивачу у зарахуванні половини строку навчання до стажу на посаді судді та перерахунку пенсії, з посиланням не те, що обчислення розміру довічного грошового утримання проведено з урахуванням повного 21 року стажу роботи на посаді судді і відсоток розрахунку довічного грошового утримання складає 82%, тобто довічне грошове утримання призначене і виплачується з 22.12.2016 з урахуванням вимог чинного законодавства (а.с. 9).

Вважаючи відмову в зарахуванні цього стажу до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, неправомірною, ОСОБА_2 звернулася до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на зарахування до стажу судді, який дає право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім врахованого відповідачем суддівського стажу, також половини строку денної форми навчання у вищому навчальному закладі, що сукупно перевищує 24 роки та дає їй право на призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88%, а не 82% заробітної плати працюючого судді.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У пункті 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VІІ від 02 червня 2016 року вказано, що коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно із абзацом четвертим пункту 34 цього ж розділу (який набув чинності 05 січня 2017 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення/обрання.

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 2453-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, згідно зі статтею 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, відповідно до вимог пункту 11 Прикінцевих положень Закону № 2453-VI (в редакції від 07.07.2010) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (в редакції, чинній станом на час набрання чинності Законом № 2453-VI в редакції від 07.07.2010) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Поряд з цим, спірні правовідносини урегульовані й постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинна станом на день набрання чинності Законом № 2453-VI), пунктом 3-1 якої було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Тобто, законодавством, що діяло на день набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивачки до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки вона була обрана на посаду до набрання чинності цим Законом.

Конституційний суд України в рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У звязку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зокрема, частиною четвертою резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Отже судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 88% заробітної плати судді, із урахуванням до стажу його роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання половини строку навчання у вищому навчальному закладі.

З приводу покликання апелянта на втрату сили окремими законодавчими та підзаконними актами колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що згідно із частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Відповідно до частини сьомої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, яка урегульовує незалежність судді, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Про те, що гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, також неодноразово зазначав у своїх рішеннях і Конституційний Суд України, зокрема: № 4-рп/2016 від 08.06.2016, № 3-рп/2013 від 03.06.2013, № 10-рп/2008 від 22.05.2008, № 8-рп/2005 від 11.10.2005.

Погоджуючись із підставністю позовних вимог, разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення цього строку, про що постановляється ухвала.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивачка звернулася до суду 18.07.2017, то позовні вимоги за період з 22.12.2016 по 17.01.2017 необхідно залишити без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про залишення без розгляду позовних вимог за період з 22.12.2016 по 17.01.2017, а в іншій частині їх задоволення.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Лановецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області задовольнити частково.

Постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2017 року в адміністративній справі № 602/527/17 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Лановецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 22.12.2016 по 17.01.2017 залишити без розгляду.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо встановлення ОСОБА_2 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування половини строку стаціонарного навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету.

Зобовязати Лановецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу на посаді судді, що дає право на відставку і одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою юридичного факультету Львівського державного університету 2 роки 5 місяців 1 день.

Зобовязати Лановецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88 відсотків грошового утримання судді з 18 січня 2017 року, з урахуванням проведених виплат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Постанова в повному обсязі складена 06 листопада 2017 року.