Справа № 804/5884/17
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 р. Справа № 804/5884/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді судді:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4,
представників позивача представників відповідача 1 представника відповідача 2 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг» до відповідача 1: Криворізька міська рада, відповідача 2: Державна регуляторна служба України про визнання нечинним рішення та визнання протиправною бездіяльності, -
Приватне акціонерне товариство «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг» 14.09.2017 року звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1: Криворізької міської ради, відповідача 2: Державної регуляторної служби України з позовними вимогами про:
визнання нечинним пункту 1 рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017р. №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12» в частині унесення змін до рішення Криворізької міської ради від 24.06.2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12», зі змінами, а саме: доповнення пункту 5 підпунктом 5.3: « 5.3 суб'єктам господарювання для розміщення комплексу обєктів і споруд (у тому числі адміністративно-побутового, енергетичного, транспортного забезпечення й складського господарства) металургійної галузі, де він становить 1,91% від грошової оцінки цих земельних ділянок»;
визнання протиправною бездіяльності Державної регуляторної служби України, яка полягала у невжитті за зверненням Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг» заходів щодо усунення порушень чинного законодавства України, а також прав та законних інтересів ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг», зокрема таких, що спрямовані на визнання нечинним, та скасування рішення Криворізької міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 року № 3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12» від 26.04.2017 року № 1620.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при прийняті оскарженого рішення Відповідачем 1 порушено норми Податкового кодексу України в частині недотримання принципу стабільності при прийнятті рішення; порушення норм Законів України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зокрема: порушення процедури прийняття акту (не оприлюднено аналіз регуляторного впливу, неотримання пропозицій Державної регуляторної служби України на проект рішення, непогодження з Антимонопольним комітетом України або його територіальних відділень проекту рішення), порушення принципів державної регуляторної політики: передбачуваності, збалансованості, ефективності. На думку позивача, Відповідач 2 допустив протиправну бездіяльність, оскільки на вимогу Позивача не вжив заходів щодо усунення порушень чинного законодавства у сфері державної регуляторної діяльності.
Представники Відповідача-1 проти задоволення адміністративного позову заперечували, обґрунтовуючи тим, що оскаржене рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, яким передбачено право органів місцевого самоврядування у 2017 році встановлювати, у тому числі розмір земельного податку без застосування положень Податкового кодексу України і Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Представник Відповідача-2 проти задоволення адміністративного позову заперечував, обґрунтовуючи тим, що Державною регуляторною службою України вживались заходи щодо скасування оскарженого рішення, а тому протиправної бездіяльності допущено не було.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п. п. 14.1.136 Кодексу).
Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг» є орендарем земельної ділянки промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення з метою розміщення металургійного виробництва, відповідно до договорів оренди землі № 3039 від 01.07.2011 р., № 3042 від 01.07.2011 р., № 3041 від 01.07.2011 р., № 2017169 від 25.04.2017 р.
Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Пунктом 24 частини 1 статті 26 цього Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.
Криворізькою міською радою прийнято рішення від 24.06.2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12», зокрема, у пункті 4 якого визначено розмір орендної плати за користування земельними ділянками на рівні 3% від нормативної грошової оцінки цих ділянок, за винятком земельних ділянок, зазначених у пункті 5 рішення (за користування земельними ділянками комунальної власності для будівництва жилого будинку та господарських споруд, наданих учасникам антитерористичної операції або члену (членам) родини загиблого в антитерористичній операції, визначається в розмірі 1 гривні на рік на весь період будівництва).
Рішенням Криворізької міської ради від 29.03.2017 року №1522 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12 на 2017 рік», яким унесено зміни до пункту 5 рішення, а саме: розмір орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності складає 0,9 % від нормативної грошової оцінки земель міста, затвердженої рішенням міської ради від 24.06.2015 № 3728 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12», за винятком земельних ділянок, наданих:

5.1 гаражним (гаражно-будівельним) кооперативам, що здійснюють свою діяльність без отримання прибутку, де він становить 0,009 % від нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок;

5.2 громадянам для ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських споруд, індивідуальних гаражі, у разі, якщо ці громадяни не скористалися правом безоплатної приватизації земельних ділянок за вказаним призначенням, де він становить 0,009 % від нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок.

Криворізькою міською радою прийнято рішення від 26.04.2017 року №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12 на 2017 рік», яким унесено зміни до рішення міської ради від 24.06.2015 №3727 та пункт 5 доповнено підпунктами 5.3-5.5, а саме: « 5.3 суб'єктам господарювання для розміщення комплексу обєктів і споруд (у тому числі адміністративно-побутового, енергетичного, транспортного забезпечення й складського господарства) металургійної галузі, де він становить 1,91% від грошової оцінки цих земельних ділянок».

Таким чином, зокрема Приватному акціонерному товариству «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг» внаслідок прийняття рішення від 26.04.2017 року №1620 збільшено ставку орендної плати з 0,9 до 1,91 відсотка від грошової оцінки цих земельних ділянок.

Досліджуючи правомірність спірного рішення Криворізької міської ради в частині, суд виходить із такого.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, згідно з яким сільські, селищні, міські ради та ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до підпункту 12.3.7 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

Підпунктом 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового Кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

У свою чергу, принцип стабільності можна розглядати як надані платнику податку гарантії для реалізації його економічних прав, в першу чергу передбаченого статтею 42Конституції України права на зайняття підприємницькою діяльністю, яка не заборонена законом.

Цей принцип розглядається законодавцем в двох аспектах:

по-перше, його пов'язують зі строками набуття чинності змін, внесених протягом року до основних елементів податку. Відповідні зміни можуть бути внесені не пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного року, та набувають чинності не раніше 1 січня нового бюджетного року;

по-друге, стабільність пов'язують із незмінністю податків, зборів, податкових ставок та податкових пільг, оскільки можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних ним дій має фундаментальне значення для правильності його застосування, а у випадку неоднозначності нормативних приписів підлягає застосуванню підхід, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника.

Разом з тим, в частині плати за землю в 2016 році внесені зміни до Податкового кодексу України Законом України від 20.12.2016 № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» та Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», які набрали чинності 01.01.2017 року (далі - Закон №1791, Закон №1797).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1797 установлено, що у 2017 році в частині плати за землю вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не поширюються на рішення органів місцевого самоврядування, які прийняті на виконання цього Закону.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п.274.1 ст.274 Податкового кодексу України).

Частиною 4 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1791 установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Аналогічну норму містить ч. 3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1797, згідно якої установлено, що у 2017 році в частині плати за землю вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не поширюються на рішення органів місцевого самоврядування, які прийняті на виконання цього Закону.

Отже, у 2017 році Криворізька міська рада наділена повноваженнями приймати рішення, зокрема, з питань встановлення податку в частині плати за землю, керуючись при цьому вимогами Законів № 1791, 1797, незважаючи на правила щодо правового регулювання порядку встановлення та зміни до будь-яких елементів податків, встановлених підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4, підпунктом 12.3.4 пункту 12.3, підпунктом 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та положень Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Суд зазначає,що відповідне рішення органу місцевого самоврядування має бути прийнято на виконання вказаних Законів, про що саме зазначено у їх змісті.

Твердження представників Відповідача-1 щодо прийняття спірного рішення саме на виконання вказаних Законів судом не береться до уваги, оскільки аналізуючи зміст оскарженого рішення вбачається, що в останньому відсутнє посилання щодо його прийняття на виконання вимог Законів № 1791,1797.

Окрім того, суд вказує, що збільшення ставки орендної плати окремим категоріям платників податку не може відповідати принципам покращення інвестиційного клімату в Україні, отже, у цьому випадку, такі зміни не можуть бути проведені на виконання Закону №1797.

Таким чином, Криворізькою міською радою при прийнятті оскарженого рішення порушені вимоги наведених норм Податкового кодексу України.

Представниками Відповідача -1 під час розгляду справи зазначалось, що рішення від 24.06.2015 р. №3727 є регуляторним актом та пройшло відповідну регуляторну процедуру у повному обсязі, натомість оскаржене рішення, яким внесено зміни до цього рішення, прийнято без проходження відповідної регуляторної процедури.

Разом з цим суд зазначає, що Криворізька міська рада не скористалась своїм правом на прийняття окремого рішення про встановлення ставок земельного податку у 2017 році, оскільки спірним рішенням внесені зміни до рішення від 24.06.2015 р. №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12», при цьому без зазначення в оскарженому рішенні податкового періоду (2017 рік).

Судом встановлено, що рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 р. №1620 за своїм змістом та спрямуванням є регуляторним актом, окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, оскільки визначають нову категорію платників орендної плати, для яких збільшено ставку орендної плати, та спрямовані на відносини між органом місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання.

Так, відповідно до частини 12 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Статтею 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначено особливості розгляду сільською, селищною, міською, районною у місті, районною, обласною радою проектів регуляторних актів, а саме: кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.

Відповідальна постійна комісія забезпечує підготовку експертного висновку щодо регуляторного впливу внесеного проекту регуляторного акта, який разом з цим проектом та підписаним аналізом регуляторного впливу подається до уповноваженого органу для підготовки у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку пропозицій щодо удосконалення проекту відповідно до принципів державної регуляторної політики (далі - пропозиції уповноваженого органу).

На підставі аналізу регуляторного впливу, яким супроводжувався проект регуляторного акта при його внесенні на розгляд сесії відповідної ради, а також експертного висновку щодо регуляторного впливу цього проекту та пропозицій уповноваженого органу відповідальна постійна комісія готує свої висновки про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону. У випадках, визначених частиною другою статті 33 цього Закону, такі висновки готуються на підставі експертного висновку щодо регуляторного впливу та пропозицій уповноваженого органу.

Відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Таким чином, приймаючи спірне рішення з недотриманням процедури, встановленої частиною 12 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідач-1 діяв поза межами наданих повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно ч.4 статті 20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов'язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема щодо створення суб'єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках, а також одержувати дозвіл Антимонопольного комітету України на концентрацію у випадках, передбачених законом.

Як зазначалось представниками Відповідача-1 під час розгляду справи проекти рішень від 24.06.2015 року №3727 та від 12.07.2017 року «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста ОСОБА_12 у 2018 році» погоджувались з Антимонопольним комітетом України.

Проте, Криворізькою міською радою вимоги Закону України «Про Антимонопольний комітет України» при прийнятті оскарженого рішення не враховані.

Слід зазначити, що податок являє собою інструмент владного впливу держави в суспільних інтересах, оскільки за своєю суттю є соціальним обовязком, від виконання якого залежить суспільний розвиток.

Суд звертає увагу на те, що у процесі нормативного регулювання оподаткування важливим є забезпечення справедливого балансу інтересів держави та платника податків, оскільки можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних ним дій має фундаментальне значення для правильності його застосування, а у випадках неоднозначності нормативних приписів підлягає застосуванню підхід, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника.

Так, у справі «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію щодо сумісності способу, у який тлумачиться і застосовується національне законодавство, з принципами Конвенції та практикою ЄСПЛ в світлі захисту прав, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пунктах 50.51.56 рішення у цій справі від 14 жовтня 2010 року, Європейський суд зазначив: «перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним… Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачекs.r.o.» проти Черкаської Республіки», № 26449/95, пункт 54, від 09 листопада 1999 року). ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підставі в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейлер проти Італії» № 33202/96. пункт 109. ЄСПЛ 2000-1…».

На думку Cуду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника».

У цій справі Суд постановив, що мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, у тому числі через те, що органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобовязань зі сплати прибуткового податку.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 53 свого рішення «Суханов та Ільченко проти України», яке набуло статусу остаточного 26.09.2014 року, «Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Серед критеріїв (принципів), які повинні застосовуватись субєктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень (ст.2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого субєкт владних повноважень зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Зазначена норма кореспондується з частиною 2 статті 19 Конституції України, якою визначено, що орган державної влади та орган місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає, що відповідач при прийнятті оспорюваного в частині рішення порушив принцип законності.

Щодо доводів відповідача-1 про відсутність порушення прав позивача, суд зазначає, оскаржене рішення за своєю правовою природою є нормативно-правовим актом, оскільки містить адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері справляння та сплати місцевого податку та регулює ставку податку на території міста ОСОБА_12 Ріг.

Позивач є власником обєктів нерухомого майна в місті ОСОБА_12 Ріг, а тому є платником орендної плати та субєктом правовідносин, у яких буде застосований цей акт.

За сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017р. №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12» в частині унесення змін до рішення Криворізької міської ради від 24.06.2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12», зі змінами, а саме: доповнення пункту 5 підпунктом 5.3: « 5.3 суб'єктам господарювання для розміщення комплексу обєктів і споруд (у тому числі адміністративно-побутового, енергетичного, транспортного забезпечення й складського господарства) металургійної галузі, де він становить 1,91% від грошової оцінки цих земельних ділянок» є таким, що прийнято необґрунтовано, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не добросовісно, не розсудливо, а тому підлягає визнанню нечинним.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Державної регуляторної служби України, яка полягала у невжитті за зверненням Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг» заходів щодо усунення порушень чинного законодавства України, а також прав та законних інтересів ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг», зокрема таких, що спрямовані на визнання нечинним, та скасування рішення Криворізької міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 року № 3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12» від 26.04.2017 року № 1620, суд зазначає, що Державна регуляторна служба України не наділена повноваженнями щодо скасування регуляторних актів органів місцевого самоврядування.

Так, згідно статті 30 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» до повноважень уповноваженого органу щодо здійснення державної регуляторної політики належать:

- проведення аналізу проектів регуляторних актів, що подаються на погодження, та відповідних аналізів регуляторного впливу на відповідність вимогам статей 4, 5, 8 і 9 цього Закону та прийняття рішень про погодження цих проектів або про відмову в їх погодженні;

- здійснення експертизи регуляторних актів центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади на їх відповідність вимогам статей 4, 5, 8-13 цього Закону, прийняття у разі виявлення порушень цих вимог рішень про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики;

- звернення до регуляторних органів із запитами та пропозиціями про внесення змін або визнання такими, що втратили чинність, прийнятих цими органами регуляторних актів, що суперечать принципам державної регуляторної політики або прийняті з порушенням вимог цього Закону;

- звернення до Президента України, органів державної влади, їх посадових осіб, органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які у випадках та в порядку, встановлених Конституцією та законами України, мають право скасовувати або зупиняти дію актів інших органів державної влади, їх посадових осіб, органів та посадових осіб місцевого самоврядування, з поданнями про скасування або зупинення дії регуляторних актів, що суперечать принципам державної регуляторної політики або прийняті з порушенням вимог цього Закону тощо.

Судом встановлено, що ПАТ «АрселорМіттіл ОСОБА_12 Ріг» направлено до Державної регуляторної служби України лист від 18.08.2017 р. № 14-612 «Щодо вжиття заходів до перегляду (скасування) положень регуляторного акта, що не відповідають законодавству» з вимогою вжити заходи щодо усунення порушень чинного законодавства України, а також прав та законних інтересів ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг», зокрема таких, що спрямовані на визнання нечинним, та скасування рішення Криворізької міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 року № 3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12» від 26.04.2017 року № 1620.

За результатами розгляду цього звернення Державною регуляторною службою України надано відповідь від 18.09.2017 р. № 8146/1/20-17, згідно якого останньою направлено до Криворізької міської ради лист з пропозицією в частині вжиття заходів щодо скасування рішень Криворізької міської ради від 29.03.2016 р. № 1522 та від 26.04.2017 р. № 1620, прийнятих з порушенням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а також приведення у відповідність до вимог чинного законодавства рішення № 3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12».

Так, судом встановлено, що Державною регуляторною службою України направлено до Криворізької міської ради лист від 18.09.2017 р. № 8146/0/20-17 з пропозицією вжити заходів щодо скасування рішень Криворізької міської ради від 29.03.2016 р. № 1522 та від 26.04.2017 р. № 1620, а також привести у відповідність до вимог чинного законодавства рішення № 3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12».

Отже, зважаючи на те, що бездіяльністю визнається пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у невчиненні дій, які особа повинна була і могла вчинити, зважаючи на належний розгляд Державною регуляторною службою України листа ПАТ «АрселорМіттіл ОСОБА_12 Ріг» від 18.08.2017 р. № 14-612 та вчинення дій щодо звернення до Криворізької міської ради із пропозицією про внесення змін та скасування, прийнятих регуляторних актів, що прийняті з порушенням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Державної регуляторної служби України, яка полягала у невжитті за зверненням Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг», є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Отже, на підставі вищезазначених норм законодавства, встановлених судом обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своєї позиції, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_12 Ріг» задовольнити частково.

Визнати нечинним пункт 1 рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017р. №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12» в частині унесення змін до рішення Криворізької міської ради від 24.06.2015 року №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_12», зі змінами, а саме: доповнення пункту 5 підпунктом 5.3: « 5.3 суб'єктам господарювання для розміщення комплексу обєктів і споруд (у тому числі адміністративно-побутового, енергетичного, транспортного забезпечення й складського господарства) металургійної галузі, де він становить 1,91% від грошової оцінки цих земельних ділянок».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі.

Повний текст постанови складений 07.11.2017 року.

Головуючий суддя Судді ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_3