Справа № 820/4246/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 жовтня 2017 р. № 820/4246/17

Харківський окружний адміністративний суд

в складі: головуючого - судді Білової О.В.

за участю секретаря судового засідання Ділбаряна А.О.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_9 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа, Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_9, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа, Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 05.02.2016 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що звернулася до Головного управління ДМС України в Харківській області з заявою щодо обміну Посвідки на постійне місце проживання в Україні у зв'язку з непридатністю її до подальшого використання. 15 травня 2017р. позивач отримала у Головному управлінні ДМС України в Харківській області лист № 03/1-10723, з якого дізналася, що Посвідка на постійне проживання в Україні громадянки Вєтнаму ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 скасована рішенням органу ДМС, яке позивач не отримувала. Позивач вважає рішення про скасування посвідки на постійне проживання протиправним, оскільки нею не подавалися будь-які неправдиві відомості для її отримання, до відповідальності в Україні вона не притягалася, інших підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну немає.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та подав заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих законом повноважень.

Представники позивача, ОСОБА_9 - ОСОБА_1, ОСОБА_2, в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача - Управління Державної міграційної служби України у Київській області - в судове засіданні не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, у наданих запереченнях просив розглядати справу без участі представника відповідача.

Представник третьої особи - Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області - в судове засіданні не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

07 травня 2017 р. Позивач звернулася до ГУ ДМС України в Харківській області з заявою про обмін посвідки на постійне місце проживання у зв'язку з непридатністю її до подальшого використання.

15 травня 2017р. позивач отримала у ГУ ДМС України в Харківській області лист № 03/1-10723, з якого дізналася, що рішенням УДМС України в Київській області від 05.02.2016 їй скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. Доказів вручення позивачу копії рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну як від відповідача, так і третьої особи до суду надано не було.

З огляду на зазначене, 15.05.2017 позивач дізналася про наявність спірного рішення відповідача від 05.02.2016, до суду звернулася 19.08.2017, отже позовна зава подана в межах строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України.

З матеріалів особової справи позивача, ОСОБА_9, судом встановлені такі обставини.

15.09.2005 позивач звернулася до ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію (а.с.60-61).

За результатами розгляду вказаної заяви начальником ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області затверджено висновок від 13.12.2005 про розгляд клопотання громадянки Вєтнаму ОСОБА_9 щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну, яким прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вєтнаму ОСОБА_9 на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України в «Про імміграцію».(а.с.76)

Вказаний висновок обґрунтований тим, що дочка заявниці згідно пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» має право на отримання дозволу на імміграцію як особа, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, відповідно її батьки можуть отримати дозвіл на імміграцію згідно пункту 6 частини 2 статті 4 Закону як батьки іммігранта.

На підставі висновку від 13.12.2005 ОСОБА_9 отримала дозвіл на імміграцію в Україні від 13.12.2005 № 17/-2611, в якому також зазначено, що разом з нею дозвіл на імміграцію в Україну отримала її неповнолітня дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.77).

На підставі зазначеного висновку позивач отримала Тимчасову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1, оформлену 14.12.2005, з терміном дії «безстроково», що підтверджується копіями заяви позивача та посвідки на постійне проживання (а.с.78, 80).

Судом встановлено, що в процедурі розгляду заяви позивача про оформлення набуття громадянства її дітьми Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області поінформувало листом від 06.02.2015 № 04/2515 Управління Державної міграційної служби України у Київській області про те, що до ГУ ДМС України в Харківській області звернулася громадяника СРВ ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, з заявою про оформлення набуття громадянства України її дітьми, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с. 85)

Також у ОСОБА_9 були відібрані пояснення (а.с.87), в яких позивач зазначила, що для одержання дозволу на імміграцію надавала усі необхідні документи, до переліку яких не входила довідка про набуття громадянства її дитиною.

05.02.2016 начальником УДМС України в Київській області ОСОБА_8 затверджено висновок про перевірку законності надання дозволу на імміграцію громадянці Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_9 (а.с.92-93)

Як вбачається з вказаного висновку, в ході проведення перевірки органом ДМС України було встановлено, що громадянка СРВ ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспортний документ № НОМЕР_2, 15.09.2005 звернулась до Васильківського РВ ГУ МВС України в Київській області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію Україну на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка є матір'ю іммігрантки та її неповнолітня донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженка м.Харкова, має право на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про громадянство України». На підставі вказаного, 13.12.2005 відділом ГІРФО ГУМВС України в Київській області було прийнято рішення про надання вказаній іноземці дозволу на імміграцію відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону та документовано посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1. В ході перевірки зроблено висновок, що вказане рішення прийнято не на підставах, передбачених Законом, оскільки відповідно до вказаної правової норми право на отримання дозволу на імміграцію мають батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти. Проте, неповнолітня ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6 на момент прийняття документів у її матері, не мала дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено її належність до громадянства України. Так, відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Тобто отримати дозвіл на імміграцію в Україну особа віком до 10 років могла тільки спільно з батьками, а не самостійно. Таким чином громадянка СРВ ОСОБА_9 не могла бути визнана матір'ю іммігрантки. Крім того, відповідно до пункту шостого частини 7 статті 9 Закону, для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 Закону, подається нотаріально засвідчений документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленому в Україні. Однак законодавством України лише повнолітня дитина (з 18-річного віку) може нести фінансові зобов'язання перед батьками. Отже у даному випадку вимога статті 9 Закону взагалі виконана бути не може.

На підставі висновку про перевірку законності надання дозволу на імміграцію громадянці Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_9 від 05.02.2016 УДМС України в Київській області прийнято рішення про скасування вказаного дозволу №42 на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».(а.с.94)

Надаючи оцінку правомірності прийняття вказаного рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом ч.15 ст.4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

При прийнятті відповідачем спірного наказу та в ході судового розгляду справи не було встановлено жодної з вказаних обставин, а закони України не містять інших випадків, у яких можливе скасування дозволу на імміграцію органом, який його видав, відповідно до пункту6.

Отже, законодавчо визначені підстави для скасування дозволу на імміграцію позивачу відсутні.

Також судовим розглядом встановлено, що відповідач при наданні позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні у 2005 році проводив перевірку законності залишення її на постійне проживання на території України, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідку на постійне місце проживання в Україні на підставі п.6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію». За результатами аналізу цієї ж норми Закону відповідач прийняв протилежне рішення, що міститься у висновку УДМС в Київській області від 05.02.2016.

Крім того, в ході розгляду справи судом встановлено, що діти позивача - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали довідки про реєстрацію особи громадянином України №3889 від 11.12.2015 та № 3387 від 14.12.2015 відповідно (а.с.16,18)

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов'язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Таким чином, на момент прийняття спірного рішення відповідачем позивач мала підстави для отримання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» як мати громадян України.

Посилання відповідача на приписи Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 № 681, зареєстрованого в Мінюсті 06.08.2013 за № 1335/23867, не доводять ґрунтовності поданих заперечень, оскільки вказаний нормативно-правовий акт не може ані змінювати, ані розширювати приписи законів, зокрема, Закону України «Про імміграцію», який має вищу юридичну силу.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 05.02.2016 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняте з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме, необґрунтовано, без наявності законодавчо визначеної підстави для скасування позивачу дозволу на імміграцію, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення - позивач проживає на території України, малолітні діти позивача проживають разом з нею в Україні та мають громадянство України, що є окремою підставою для надання позивачу дозволу на імміграцію; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересів позивача.

З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-14, 17, 50, 70, 71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_9 до Управління Державної міграційної служби України у Київській області, третя особа, Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 05.02.2016 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України у Київській області (вул. Петропавлівська, буд. 11, м. Київ, 04073, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_9 (код НОМЕР_3) у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 6 листопада 2017 року.

Суддя Білова О.В.