Справа № 415/3840/17
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/3840/17
Провадження № 2-а/415/152/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в містах Лисичанську, Сєвєродонецьку та Рубіжному лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

До Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в містах Лисичанську, Сєвєродонецьку та Рубіжному лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що постановою серії БР № 478331 від 17.06.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі її було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп. за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. а саме 17.06.2017 року о 15.45 гол. водій керуючи транспортним засобом «Мазда 6», н/з AI 0343 СХ, на перехресті вул. Володимирська - Мендєєлєва у м. Рубіжному Луганської області не виконав вимогу знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», чим порушив п.п. 8.4г ПДР України.

Вважає дії відповідача неправомірними, а оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пункту 8.4 (ґ) розділу 8 «Регулювання дорожнього руху» Правил дорожнього руху України дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи у тому числі на інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Наказом Мінрегіонрозвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14.02.2012 № 54, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.03.2012 року за №365/20678 затверджено «Технічні правила ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів», згідно пункту 1.3 яких дорожні знаки - вироби, малюнки і написи, що призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на вулицях та дорогах.

Розміри, форма та розміщення дорожніх знаків повинні відповідати положенням постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху» та ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування».

Пунктом 8.2.1 Правил дорожнього руху передбачено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні б; видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розмішеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Відповідно до п. 10.1.1 ДСТУ 4100-2002 дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо.).

Пунктом 10.7.17 ДСТУ 4100-2002 передбачено, що знаки 5.16 «Напрямки руху по смугах», 5.18 «Напрямок руху по смузі» повинні застосовуватись для зазначення кількості смуг і дозволених напрямків руху кожною з них на перехресті, де потрібно забезпечити використання смуг відповідно до інтенсивності руху транспортних засобів за різними напрямками. Зображені стрілками на знаках 5.16, 5.18 напрямки руху повинні чітко відображати дозволені напрямки руху по смугам відповідно до конкретної схеми організації дорожнього руху. Знаки повинні установлюватись над проїзною частиною дороги так, щоб водії мали змогу своєчасно здійснити необхідні перестроювання.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Таким чином, наведені норми свідчать, що існують певні вимоги для розміщення дорожніх знаків, які не виконані на вказаній ділянці дороги, оскільки зазначений знак відсутній над проїзною частиною дороги або на протилежному боці дороги.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Звертаю увагу на те, що відеозапис правопорушення не може містити руху транспортного засобу під її керуванням, а тому не може бути прийнятий до уваги як доказ скоєння нею адміністративного правопорушення.

Крім того, в оскаржуваній постанові відповідачем не зазначено, яким чином вона не виконала вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах».

Аналізуючи викладене вбачається, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в порядку ч. 2 ст. 71 КАС України, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати мою позицію, однак належних доказів того, що саме я проігнорувала вимоги дії дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху за смугами», зокрема, пояснень свідків, пояснень інших учасників руху, не було при розгляді справи на місці.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративні порушення за ч. 1-3 ст. 122 КУпАП.

Приписами ч. 1 ст. 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до тлумачення наданого Конституційним Судом України в рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року по справі № 1-11/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, у вказаному рішенні Конституційний Суд України наголошує на існуванні скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення (за окремими адміністративними правопорушеннями, чітко визначеними КУпАП). відповідно до якого фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника здійснюється безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Приписами ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вищевикладених роз'яснень Конституційного Суду України та норм КУпАП, вважаю, що відповідачем не правомірно застосовано скорочене провадження у справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного мого засобу.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП наділена наступними правами: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

На підставі вищенаведених норм законодавства вважаю, що відповідач, не правомірно застосовуючи скорочений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, повинен був винести постанову за наслідками розгляду справи, виконати вимоги та дотриматись гарантій, які закріплені КУпАП.

Отже, відповідач порушив приписи ст.ст. 268, 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вчинення мною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП., а саме порушення п.8.4г Правил дорожнього руху, що виключає наявність в моїх діях складу адміністративного правопорушення.

В оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази на яких ґрунтується висновок про вчинення мною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Після уточнення позовних вимог, просила визнати дії інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції в містах Лисичанську, Сєвєродонецьку, та Рубіжному лейтенанта поліції ОСОБА_2 неправомірними та визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 478331 від 17.06.2017 року, винесену інспектором роти № 4 Управління патрульної поліції в містах Лисичанську, Сєвєродонецьку, та Рубіжному лейтенантом поліції ОСОБА_2.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив, що не визнає даний позов з наступних підстав.

Відповідно до Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою КМУ від 28.10.2015 № 877 Національна поліція є органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

Підрозділи патрульної поліції мають права передбачені Законами України «Про поліцію», «Про дорожній рух», «Про оперативно-розшукову діяльність», іншими нормативно-правовими актами, що регулюють їх діяльність.

17 червня 2017 року він - інспектор патрульної поліції роти №4 батальйону УПП в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ДПП, лейтенант поліції ОСОБА_2, перебуваючи в складі екіпажу патрулювання під час несення служби з нагляду за дорожнім рухом та охорони громадського порядку (озброєний табельною вогнепальною зброєю й спецзасобами у форменому одязі на службовому автомобілі) в місті Рубіжному, Луганської області, приблизно о 15 год. 40 хв. водій транспортного засобу «Магсіа-б», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, на перехресті вул. Володимирівська та вул. Менделєєва м. Рубіжного, не виконав вимоги знаку 5.16 «Напрямок руху по смугам», чим порушив п.п.8.4 ПДР України.

Після виявлення правопорушення, автомобіль «Магсіа-б», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, було зупинено та встановлено особу водія, ним виявивсь гр-ка ОСОБА_1.

Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 він поцікавився чому позивачка порушує ПДР, остання пояснив, що вона не порушувала Правила дорожнього руху України.

Знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Якщо знак дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, то він дозволяє й розворот з цієї смуги. Дія знака, що встановлений перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки 5.16 або 5.18, установлені на ньому, не дають інших вказівок.

У подальшому, згідно ст. 222 та 276 КУпАП, ним було прийнято рішення про розгляд порушень вимог п.п. 8.4 (г) ПДР України на місці скоєння адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Переглянувши відеозапис зі службової нагрудної камери поліцейського, на якому видно факт скоєння правопорушення водієм ОСОБА_1 передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 278 КУпАП Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2)чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Всі ці питання мною було розглянуто та вирішено ще до складання постанови.

На підставі ст. 222 КУпАП мною було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 478331 від 17.06.2017 року за порушення п.п. 8.4 (г) ПДР України.

Згідно з ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративного правопорушень розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР України в тому числі за ч. 1 ст.122 КУпАП.

Під час розгляду справи жодних клопотань про надання можливості скористатись допомогою адвоката від позивача не надходило.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Враховуючи, що постанова серії БР № 478331 від 17.06.2017 року по справі про адміністративне правопорушення складена у відповідності до вимог діючого законодавства України, вважає, що підстави для її скасування відсутні.

Просив суд адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі і просила задовольнити.

Відповідач - інспектор поліції ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив слухати справу за його відсутності.

Досліджені письмові заперечення відповідача та письмові докази, наявні в матеріалах адміністративної справи та відеозапис, на підставі чого судом було встановлено наступне.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР № 478331 від 17.06.2017 року, яка була складена інспектором роти № 4 Управління патрульної поліції в містах Лисичанську, Сєвєродонецьку, та Рубіжному лейтенантом поліції ОСОБА_2 протиправною, протиправною, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії БР № 478331 від 17.06.2017 року, посилаючись на не порушення ним Правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення в її діях, скористалась своїм правом і звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Обєктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є суспільні відносини у сфері щодо користування засобами автомобільного транспорту.

Обєктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, полягає в проїзді на заборонений сигнал світлофора тощо.

З матеріалів справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР № 478331 від 17.06.2017 року, особа, щодо якого розглядається справа ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом 17.06.2017 року о 15 годині 45 хвилин в м. Рубіжне, по вул. Володимирська-Менделєєва, керуючи транспортним засобом не виконав вимоги знаку 5.16 Напрямки руху по смугах, чим порушив п.п. 8.4 (г) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Втім, в письмових запереченнях відповідач наголошує і зазначає про порушення відповідачем п. 8.4 «г» ПДР України.

Відповідач також надав до суду диск з відео зйомкою з місця вчинення правопорушення, який було переглянуто в судовому засіданні та встановлено, що диск надано про правопорушення, що було вчинено іншою особою - чоловіком.

У звязку з викладеним, суд не має можливості встановити, який саме пункт ПДР України були порушені відповідачем, та не має можливості встановити обєктивну сторону правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Втім, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у формі умислу або необережності.

Субєктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, може бути водій транспортного засобу. Не заперечувалося позивачем, за кермом транспортного засобу знаходився саме позивач.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 478331 від 17.06.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 255,00 гривень, є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 69-71, 158-163, 288 КАС України, ст.ст. 122, 251 КУпАП, Інструкцією з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, Правилами дорожнього руху України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в містах Лисичанську, Сєвєродонецьку та Рубіжному лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Визнати дії інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції в містах Лисичанську, Сєвєродонецьку, та Рубіжному лейтенанта поліції ОСОБА_2 неправомірними щодо винесення постанови серії БР № 478331 від 17.06.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 478331 від 17.06.2017 року, винесену інспектором роти № 4 Управління патрульної поліції в містах Лисичанську, Сєвєродонецьку, та Рубіжному лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті пятдесят пять) гривень 00 копійок за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА