Справа № 818/1736/16
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 листопада 2017 р.Справа № 818/1736/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 09.08.2017р. по справі № 818/1736/16

за позовом ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці

про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

09 серпня 2017 року ухвалою Сумського окружного адміністратиного суду відмовлено в задоволенні заяви Управління Держпраці у Сумській області про зміну способу і порядку виконання додаткового судового рішення по справі № 818/1736/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці про визнання дій неправомірними та скасування постанови.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Управління Держпраці у Сумській області про зміну способу і порядку виконання судового рішення про стягнення судових витат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідно до пункту 20 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» Управління звільнено від сплати судового збору.

При цьому додає, що згідно Довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір», доданої до Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липн 2011 року № 3674-УІ «Про судовий збір», якщо відповідач звільнений від сплати судовог збору, то й відповідно судовий збір з нього не стягується.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснювалось.

Відповідно до положень ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проведено без участі сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці про визнання дій неправомірними та скасування постанови. Скасовано постанову Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці № 363/705 від 05.12.2016 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 43500 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Додатковою постановою Сумського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 стягнуто на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 41800, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати на правову допомогу у розмірі 619 (шістсот дев'ятнадцять) грн. 84 коп. та судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) 60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці (вул. Горького, 28-Б, м. Суми, Сумська область, 40000, ).

28 липня 2017 представник відповідача звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу і порядку виконання додаткового судового рішення (а.с. 150-151).

В обґрунтування заяви зазначив, що Управління Держпраці у Сумській області не має можливості сплатити судові витрати, оскільки фінансується з Державного бюджету України, а видатків за даною статтею не передбачено, так як, відповідно до пункту 20 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», Управління звільнено від сплати судового збору.

Відмовляючи в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення відповідача по справі від сплати судового збору не позбавляє його обов'язку відшкодувати судові витрати позивачу у справі. При цьому, таке відшкодування має відбуватись саме за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Колегія суддів зазначає, що наведена норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення судом питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Таким чином, підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Тобто, підставами для розстрочення та відстрочення є обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Враховуючи вказане, колегія суддів звертає увагу, що під зміною способу і порядку виконання рішення суду розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

При цьому, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

Разом з тим, під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об'єктивно непереборними, тобто, такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, зміна чи встановлення на підставі статті 263 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 цього Кодексу при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Тобто, вирішуючи питання про зміну чи встановлення способу виконання судового рішення, суд не може змінити зміст резолютивної частини постанови суду.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч.ч.1 та 2 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011р. № 3674-VI (далі - Закон №3674-VI).

За змістом статті 1 Закону №3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу окремих документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Положеннями ч.7 ст.6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У додатковій постанові від 26.04.2017 року по справі №818/1736/16 суд першої інстанції вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами за результатами розгляду справи.

Водночас, із змісту заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення вбачається, що виконання судового рішення ускладнено через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Колегія суддів звертає увагу, що як обмежене фінансування, непередбачення відповідних видатків у кошторисі бюджетної установи, так і необхідність дотримання суб'єктом владних повноважень певної процедури виділення коштів для фінансування відповідних видатків, не може бути визнано обставиною, яка робить виконання судового рішення неможливим і, як наслідок, не може бути визнано обгрунтованою підставою зміни способу і порядку виконання судового рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що згідно Довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір», якщо відповідач звільнений від сплати судовог збору, то й відповідно судовий збір з нього не стягується, а після внесення змін до Закону України № 484-VIII від 22.05.2015 року до частини 1 статті 94 КАС України, у законодавстві відсутні прямі норми, які передбачають порядок сплати судових витрат відповідачем, який звільнений від сплати судового збору, колегія суддів зазначає, що вищезазначена Довідка носить рекомендаційний характер та прийнята раніше ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», пунктом 3 якого визначено, що частину першу статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., №№ 35-37, ст. 446) викласти в такій редакції:

"1. Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа".

Таким чином, застосуванню підлягає саме ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції.

За приписами ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 09.08.2017р. по справі № 818/1736/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Любчич Л.В. Спаскін О.А.
Повний текст ухвали виготовлений 03.11.2017 р.