Справа № 307/3622/16-а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8795/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Запотічний І.І.,

судді Матковська З.М.,

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю : позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.07.2017 року у справі № 307/3622/16-а за позовом ОСОБА_1 до Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

29.12.2016 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що він перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області з 2 квітня 2009 року та з цього часу йому була призначена пенсія за вислугу років у розмірі 90 % від суми заробітної плати. Вважає відмову у проведенні перерахунку пенсії управлінням Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області незаконною, посилаючись на те, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від № 21-VIII, з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Саме з аналізу вказаної норми закону, пенсійний фонд зробив висновок про те, що з 01.06.2015 р. відсутні підстави для перерахунку призначеної йому пенсії. Вважає, що вказане рішення про відмову в перерахунку його пенсії є протиправним і таким, що порушує його право на соціальний захист.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.07.2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано рішення управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі, Закарпатської області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцю АДРЕСА_1, викладене у вкладці до протоколу № 51 від 16.12.2016 р. за вих. № 5267/04, протиправним. Зобов'язано Тячівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області перерахувати призначену ОСОБА_1 пенсію відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % місячного заробітку з 16.12.2016 р. з моменту відмови у перерахуванні пенсії.

Не погодившись із викладеними у вищевказаній постанові суду першої інстанції висновками, відповідач подав апеляційну скаргу і просить скасувати постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм діючого законодавства, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач заперечив доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції виніс законне і обґрунтоване рішення.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області з 2 квітня 2009 року та з цього часу йому була призначена пенсія за вислугу років у розмірі 90 % від суми заробітної плати.

02.04.2009 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року (у редакції, чинній на час призначення пенсії) йому було призначено пенсію за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 відсотків від розміру середньомісячної заробітної плати посади старшого слідчого прокуратури Тячівського району Закарпатської області. З часу призначення пенсії і до 29.09.2016 р. він продовжував працювати в органах прокуратури, зокрема на посадах старшого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області, заступника начальника та начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області. В подальшому, наказом Генерального прокурора України № 769к від 29.08.2016 р. його звільнено з посади начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області у зв'язку з поданням заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням та з органів прокуратури Івано-Франківської області з 29.08.2016 (пункт 1 частини 1 статті 41, пункт 7 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру) у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років.

5 грудня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області із заявою про проведення йому з грудня 2016 року перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від середньої заробітної плати, без обмеження максимального розміру, відповідно до Постанови КМ України №1013 від 09.12.2015, та долучив довідку прокуратури Івано-Франківської області від 14.09.2016 № 18-472 вих-16 . Проте, УПФУ в Тячівському районі прийнято протокольне рішення №5267/04 від 1612.2016 року про відмову в проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії за відсутності законодавчих підстав. В своїй відмові відповідач посилався на те, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від № 21-VIII, з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії управління щодо відмови призначити позивачу пенсію за вислугу років є протиправними, оскільки зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права і суперечать Конституції України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону № 1789-XII прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до частини другої статті 50-1 Закону № 1789-XII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до частини дванадцятої статті 50-1 Закону № 1789-XII обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

В подальшому вказані правові норми зазнали змін як щодо права особи на отримання пенсії, так і щодо її розміру у відсотках до заробітку та порядку її призначення.

Так, із набранням з 15 липня 2015 року чинності Законом № 1697-VII, Закон № 1789-XII визнано таким, що втратив чинність крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втратила чинність з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до частини другої статті 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини третьої статті 86 Закону № 1697-VII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Окрім цього, 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (Закон № 213-VIII), пунктом п'ятим Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-XII.

З огляду на викладене, на момент звернення позивача до УПФ із заявою про призначення пенсії за вислугу років змінені умови призначення таких пенсій. Наведене питання врегульовано приписами ст.86 Закону №1697-VII, правові ж підстави для застосування в цьому випадку норм попереднього Закону №1789-ХІІ є відсутніми.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що у відповідача відсутні законні підстави для здійснення позивачу перерахунку пенсії у відповідності ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, оскільки положення цієї статті втратили чинність, у зв'язку з чим, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин суд вважає, що доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими і повністю спростовують висновки суду першої інстанції, а постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим в силу вимог ст. 202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області задовольнити.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.07.2017 року у справі № 307/3622/16-а скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом 20-ти днів з моменту проголошення безпосередньо в суд касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Повний текст судового рішення виготовлено 07.11.2017 року