Справа № 806/897/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"06" листопада 2017 р. Справа № 806/897/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду Житомирської області, Державної судової адміністрації України про визнання відмови неправомірною, стягнення коштів. та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати неправомірною відмову Апеляційного суду Житомирської області та Державної судової адміністрації України у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, стягнути з Апеляційного суду Житомирської області 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 239250 грн. та зобов'язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційного суду Житомирської області в сумі 239250 грн. для виплати позивачу вихідної допомоги.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.06.2017 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в наслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 03.03.1995 працювала на посаді судді Олевського районного суду Житомирської області та Апеляційного суду Житомирської області. За наявності стажу роботи на посаді судді більш 20 років, позивач звернулася із заявою про відставку.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VIII ОСОБА_3 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Апеляційного суду Житомирської області від 21.09.2016 № 189 позивач звільнена з посади судді Апеляційного суду Житомирської області.

ОСОБА_3 звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги згідно ч.1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (далі Закон №2453) у розмірі 10 місячних заробітних плат.

Проте, Апеляційним судом Житомирської області відмовлено у задоволенні заяви позивача з підстав відсутності правової норми, яка б передбачала виплату вихідної допомоги при виході судді у відставку, а також з посиланням на втрату чинності ст.136 Закону № 2453, згідно із Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції покликався на те, що звільнення позивача з займаної посади здійснено під час чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції від 01.04.2014, норми якого не передбачали виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, а тому у позивача відсутнє право на отримання такої допомоги.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 111 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.10 № 2453-VI (надалі - Закон № 2453-VI) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно зі п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частиною першою статті 120 Закону № 2453-VI визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади (ч. 3 ст. 120 Закону № 2453-VI).

Відповідно до ст. 122 Закону № 2453-VI порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, визначається цим Законом та Регламентом Верховної Ради України. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Статтею 136 Закону № 2453-VI (у редакціях з 30.07.10 до 01.04.14) врегульовано умови виплати вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.

Так, частиною 1 цієї статті передбачалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII статтю 136 Закону № 2453-VI виключено.

У період з 29 березня 2015 року до 30 вересня 2016 року Закон України "Про судоустрій і статус суддів" діяв у редакції, викладеній Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, який набрав чинності 29 березня 2015 року, з подальшими змінами та доповненнями. Втім, редакції Закону № 2453-VI у цей період не передбачали виплату вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.

2 червня 2016 року прийнято Закон України "Про судоустрій і статус суддів" N 1402-VIII, який набрав чинності з 30 вересня 2016 року.

За змістом частини першої статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" N 1402-VIII від 02.06.16 судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, право судді на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою відновлено з набуттям чинності нового Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402- VIIІ, тобто з 30 вересня 2016 р.

У рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/201З Конституційний Суд України дійшов висновку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

При цьому, Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалах від 21, 25 квітня та 10 травня 2017 року в справах № 806/206/17, №П/811/1603/16 та № №П/811/1604/16 відповідно.

Таким чином, оскільки звільнення позивача з займаної посади здійснено постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 під час чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції від 01.04.2014, норми якого не передбачали виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у позивача відсутнє право на отримання такої допомоги.

Слід зазначити, що на день винесення судового рішення у даній справі відсутнє рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII у частині виключення ст. 136 Закону №2453VI.

Таким чином, Апеляційний суд Житомирської області, вирішуючи питання про виплату позивачу спірної грошової допомоги, правильно виходив з вимог законодавства, чинного на момент відставки ОСОБА_3 і звільнення її з посади судді, яким не було передбачено право судді на вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Колегія суддів погоджується і з покликанням суду першої інстанції, що аналіз норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини в даній адміністративній справі, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, дають підстави для висновку, що положення національного законодавства України, чинного як на час подання позивачем заяви про відставку, так і на час прийняття парламентом постанови про звільнення позивача з посади судді, не передбачали виплати вихідної допомоги, а відтак є передбачуваними і не могли викликати "правомірних (законних) очікувань" щодо такої виплати.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність прийнятого рішення, яке постановлене із дотриманням судом норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" червня 2017 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10002

3- відповідачам: Апеляційний суд Житомирської області вул. С.Ріхтера, 24,м.Житомир,10008

4 - Державна судова адміністрація України вул.Липська,18/5,м. Київ,01601

- ,