Справа № 219/4391/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Медінцева Н.М.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року справа №219/4391/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Ястребової Л.В, суддів Васильєвої І.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2017 р. у справі № 219/4391/17 за позовом ОСОБА_2 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2017 року ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (надалі - відповідач, Управління), з урахування уточнених позовних вимог, про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з 01 березня 2016 року та зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату належної пенсії з 01 березня 2016 року (а.с. 1-6, 35-39).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 02 листопада 2016 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду (а.с. 16-17).

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2 з 03 листопада 2016 року.

Зобов'язано Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити нарахування та виплату належної ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_1 пенсії з 03 листопада 2016 року.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с. 49-52).

Вважаючи таку постанову суду першої інстанції безпідставною, такою, що винесена з порушенням норм матеріального права, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що виплата пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованих територій регулюються постановою КМУ № 365 від 07.11.2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам, організаціям Донецької і Луганської областей, Постановою КМУ № 509 від 01.10.2014 року «Про тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ», постановою КМУ № 365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, постановою КМУ № 136 від 18.02.2016 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації….» і саме у відповідності до цих постанов КМУ позивачу і було призупинено виплату пенсії. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відсутність внутрішньо-переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушенням обов'язкової умови для отримання соціальних виплат відповідно до ст. 7 Закону № 1706 і поновлення виплати пенсії важливо лише у разі перебування позивача на території підконтрольній українській владі. Апелянт вказує, що дії Управління щодо призупинення позивачу виплати його пенсії не суперечать чинному законодавству, оскільки саме рішенням комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_2 відмовлено у проведенні пенсійних виплат у зв'язку із не підтвердженням фактичного місця проживання, що позбавляє відповідача можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії (а.с. 56-59).

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджується матеріали справи, позивач, ОСОБА_2, відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради від 26 березня 2015 року № є внутрішньо переміщеною особою, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

З 01 лютого 2015 року позивача взято на облік, як отримувача пенсії за віком, що не заперечується відповідачем у справі.

З 01 березня 2016 року позивачу припинено виплати його пенсії.

Вважаючи, що відповідач грубо порушує права позивача на пенсійне забезпечення, гарантоване Конституцією та законами України, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Із заперечень відповідача на адміністративний позов вбачається, що ОСОБА_2 з 01.03.2016 року припинено виплату пенсії у зв'язку з не підтвердженням місця проживання. Відповідач також зазначив, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 необхідно звернутися до Управління із заявою для поновлення виплати пенсії з усіма необхідними документами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що припинення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, визнавши, при цьому, протиправною бездіяльність відповідача щодо призупинення виплати пенсії та зобов'язавши відповідача відновити нарахування та виплати пенсії позивачу з 03.11.2016 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміст цієї норми можна розуміти так, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058, однак відповідного рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу Управлінням не приймалось.

В якості підстави для припинення виплати пенсії позивачу відповідач посилається на рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам яким ОСОБА_2 відмовлено у проведенні пенсійних виплат у зв'язку із не підтвердженням фактичного місця проживання, вказуючи, при цьому, що зазначене рішення позбавляє Управління можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії позивачу.

Колегія суддів зазначає, що рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, яким встановлений обов'язок органів Пенсійного фонду України припинити виплати пенсій, а отже не є і належною підставою для припинення пенсійних виплат в розумінні статті 49 Закону № 1058.

Крім того, слід зазначити, що статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, зазначено, серед іншого, що "…. право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити нарахування та виплату належної ОСОБА_2 пенсії з 03 листопада 2016 року.

Колегія суддів зазначає, що ухвала Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2017 року про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 02 листопада 2016 року у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду позивачем не оскаржувалась.

Щодо висновків суду першої інстанції, що відповідно до постанови КМУ від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», виплата, зокрема, пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», колегія суддів зазначає, що постанова суду першої інстанції в цій частині також не оскаржена.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції надана вірна правова оцінка обставинам справи, у зв'язку з чим, відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2017 р. у справі № 219/4391/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.А. Васильєва

І.Д. Компанієць