Справа № 815/4950/16
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4950/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування наказу №129 «СК» від 24.09.2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 в якому позивач просить:

- визнати противоправним та скасувати наказ №129 «СК» від 24.09.2014р., виданий Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю в Одеській області

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

По - перше: Декларація про початок виконання будівельних робіт №ОД 6, декларація про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 8 зареєстровані Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області 12.12.2011 року, 27.12.2011 року, тобто - до набрання чинності ст. 39-1 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 14 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

По - друге: виконання робіт із розроблення проектної документації підтверджується Договором від 12.09.2011 р. та Актом здачі приймання виконаних проектних робіт від 29.10.2011 р.

Представник позивача подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження за вхід. № 29589/17 від 30.10.2017 р.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином та завчасно, що підтверджується матеріалами справи.

Третя особа в судове засідання не зявилась. Про розгляд справи була повідомлена належним чином та завчасно, що підтверджується матеріалами справи.

Зважаючи на те, що до судового засідання прибули не всі особи, хоча і були повідомлені належним чином, перешкод для розгляду справи не має, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження (ч. 6 ст. 128 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю в Одеській області 12 грудня 2011 р. за № ОД 6 зареєстровано декларацію громадянки ОСОБА_1 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири № 2 без зміни геометричних розмірів по вулиці Канатна, будинок 71 у м. Одесі.

27 грудня 2011 р. інспекція ДАБК Одеській області за № ОД 8 зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації за вказаною адресою.

24 вересня 2014 року наказом № 129 «СК» «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність обєкта до експлуатації» скасовано реєстрацію декларації № ОД 6 від 12 грудня 2011 р. та декларації № ОД 8 від 27 грудня 2011 р.

Підставою для прийняття оскаржуваного Наказу інспекція ДАБК в Одеській області зазначила: про наявність виявлених недостовірних даних у вказаних деклараціях, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом, а саме вказано, що проектну документацію було розроблено ПП «ЮФ «ІВК Партнери». Тоді як, згідно листа ПП «ЮФ «ІВК Партнери», отриманого інспекцією 17.09.2014 року (вхід. № 8302), ПП «ЮФ «ІВК Партнери» не розробляло проектну документацію за адресою вказаною у деклараціях (а/с. 126 - 128).

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон №3038-VI), в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

Згідно з частинами другої-четвертої статті 36 Закону №3038-VI (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводять відповідні інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.

Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог.

Частина восьма статті 36 Закону № 3038-VI передбачає, що замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Контроль за виконанням будівельних робіт здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю (частина пята статті 34 Закону № 3038-VI).

Відповідно до частин першої, пятої та шостої статті 39 Закону №3038-VI (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, якщо така декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог.

Частиною десятою статті 39 Закону № 3038-VI визначено, що замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Таким чином, на Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю покладено обов`язок перевірки повноти даних, зазначених у деклараціях про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації під час їх подання, в той час як на замовника покладено обов`язок подання достовірної інформації.

Разом з цим, Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, який визначає процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2013 № 918 (далі-Порядок № 918) внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, зокрема, доповнено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів розділом - Порядок внесення змін до декларації, скасування декларації, та яка набрала законної сили 31.12.2013.

Так, відповідно до пункту 29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у редакції від 31.12.2013 (зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2013 № 918) у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом пяти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Про скасування реєстрації декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня її скасування.

Після скасування реєстрації декларації замовник має право повторно подати її згідно з вимогами, встановленими законодавством.

Таким чином, норма права щодо скасування Інспекцією реєстрації декларації у разі виявлення у ній недостовірних даних почала діяти з 31.12.2013.

Крім того, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності від 20.11.2012 № 5496-VI до Закону України Про регулювання містобудівної діяльності внесено зміни, доповнивши його статтею 39-1.

За правилами цієї статті, у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

У зазначеній редакції Закон України Про регулювання містобудівної діяльності почав діяти з 05.01.2013.

Як встановлено судом, декларація про початок виконання будівельних робіт № ОД 4, декларація про готовність обєкта до експлуатації № ОД 7 зареєстровані Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю відповідно 15.11.2012, 28.11.2012, тобто - до набрання чинності статті 39-1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та пункту 14 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Отже, суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та готовність об'єкта до експлуатації за наведення у них недостовірних даних з дня набрання чинності редакції нормативно-правового акту, який передбачає вказану відповідальність, у звязку із чим положення статті 39-1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та пункт 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 не можуть поширюватись на спірні правовідносини.

Щодо доводів відповідача про наявність недостовірних даних у вказаних деклараціях, а саме: на інформацію у листі ПП «ЮФ «ІВК Партнери» від 18.09.2014 року (вхід. № 8302), яким повідомлено про не розроблення проектної документації за адресою вказаною у деклараціях, суд не приймає їх.

Оскільки позивачем наданий Договір підряду на проведення проектних робіт від 12.09.2011 р. (а/с. 8-9) та Акт здачі приймання виконаних проектних робіт від 29.10.2011 р., які містять всі необхідні реквізити обох сторін, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

Суд вважає за необхідне наголосити, що у чинному КАСУ відсутні норми, які чітко визначають критерії допустимості доказів, визнання їх недопустимими та виключення доказів із справи.

Правила допустимості доказів не звільняють суд від обовязку оцінювати їх достовірність та достатність (ч. 3 ст. 86 КАСУ ).

Визначення достовірності доказів зводиться до перевірки доброякісності джерел доказів, а також самого процесу формування доказів. Достовірність це оцінка доказу за змістом. Суд не може покласти в основу свого рішення докази, достовірність яких викликає сумнів. Для встановлення обставин у справі докази мають переконувати в наявності цих обставин. Визначаючи достатність доказів, суд вирішує, чи є можливість на підставі зібраних по справі доказів зробити висновок про наявність фактів, які належать до предмета доказування, про права і обовязки сторін.

З позиції ЄСПЛ важливою вимогою до доказування є належна якість доказів, якими суд обґрунтовує своє рішення. Стаття 6 Конвенції не встановлює якихось вимог до порядку оцінки доказів національним судом, а залишає вирішення цього питання «на поталу» національному законодавству і національним судам. Разом з тим у питаннях використання національними судами доказів ЄСПЛ застосовує широку палітру термінів на позначення якісних характеристик доказів, акцентуючи особливу увагу на їх належності, тобто на змістовому логічному звязку між доказом та обставинами справи, а також на дотриманні належного процесуального порядку отримання, подання та дослідження доказів, від чого залежить їх допустимість (рішення у справах: «ОСОБА_3 проти Греції», «Перна проти Італії», «Жуковський проти України»). При цьому береться до уваги такий процесуальний порядок, який визначений національним законодавством.

Крім того, важливим для визнання доказу допустимим, навіть якщо він був отриманий з певними процесуальними порушеннями, є, з погляду Суду, встановлення того, що сторона мала змогу оспорити певний доказ (рішення у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Отже, узагальнюючи відображення якісних характеристик доказів, вживаних Судом у своїй прецедентній практиці, можна використати термін поняття «придатність», оскільки значення слова «придатний» той, який задовольняє певні вимоги, здатний робити, виконувати що-небудь. Адже здатність доказів бути джерелом достовірної інформації у справі має важливе значення для правильного її вирішення.

Придатність доказів це така їх властивість, котра полягає у здатності бути джерелом інформації про факти, які встановлює суд. Придатність доказу для встановлення обставин справи залежить від його логіко-змістової належності та формально-процедурної допустимості.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявні в матеріалах справи Договір підряду на проведення проектних робіт від 12.09.2011 р. та Акт здачі приймання виконаних проектних робіт від 29.10.2011 р. є належними та допустимими доказами, які підтверджують достовірність даних, наведених в деклараціях.

Відповідно до частини другої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої відповідачем не виконано.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 6-8, ч. 6 ст. 71, 86, 128, 167, 186, 254, КАС України суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати противоправним та скасувати наказ №129 «СК» від 24.09.2014р. виданий Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю в Одеській області..

Стягнути з Департаменту Державної архітектурної - будівельної інспекції в Одеській області в особі Державної архітектурної - будівельної інспекції України (01133, м. Київ. бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати:

- за квитанцією № 92 від 09.08.2016 р. в сумі 552, 00 грн. (пятсот пятдесят дві гривні 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.