Справа № 823/1220/17
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року справа № 823/1220/17

м. Черкаси

15 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М.,

секретаря Гордієнка Ю.П.,

за участю:

представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_2 (за договором про надання правової допомоги),

представника відповідача ОСОБА_3 управління ДФС у Черкаській області ОСОБА_4 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати ППР ГУ ДФС у Черкаській області від 25.04.2017 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3.

Обґрунтовуючи вимоги зазначено, що у спірний період ФОП ОСОБА_1 мав взаємовідносини з ТОВ «Ерлайф Трейд», ТОВ «Меранті Трейд», ТОВ «Харлоу», ТОВ «Житлобудмонтаж», ТОВ «ОСОБА_5 Сервіс», ТОВ «Аттіка Кемікалс», ТОВ «Агро Ленд», ТОВ «Елада Трейд», з якими укладені договори перевезення та транспортного експедирування вантажів. Умови зазначених договорів сторонами були виконані в повному обсязі, що підтверджується належно оформленими первинними бухгалтерськими документами, відображеними у податковій звітності позивача, в звязку з чим, твердження ГУ ДФС у Черкаській області щодо фіктивності господарських операцій між позивачем та зазначеними підприємствами є хибним, оскільки, такі твердження ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу та не підтверджуються належними доказами. Позивач зазначає, що посилання податкового органу в акті перевірки на визнання правочинів з вказаними товариствами нікчемними, в звязку з відсутністю в останніх матеріально-технічної бази та трудових ресурсів є необґрунтованим, адже чинним цивільним та господарським кодексами дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, актів виконаних робіт, видаткових та податкових накладних не обумовлена наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності. Представник позивача також зауважив, що позивач не може і не повинен нести відповідальність за якість здійснення господарської діяльності своїм контрагентом, перевіряти наявність у нього персоналу, складських приміщень, транспорту тощо, тобто діє принцип особистої відповідальності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав адміністративний позов та просив повністю задовольнити вимоги ФОП ОСОБА_1

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову товариства заперечила повністю з підстав викладених у запереченні та просила суд залишити його без задоволення, наголосивши, що господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентами носять фіктивний характер, а отже є нікчемними (бухгалтерські документи не мають сили первинних, а господарські відносини є фактично такими, що не відбулись). Свої твердження представник відповідача мотивує тим, що контрагенти позивача декларували види господарської діяльності, які жодним чином не повязані з наданням транспортних послуг, крім цього, у останніх відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій.

З огляду на вказані обставини, представник відповідача просила відмовити в задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець 07.11.2012, за ідентифікаційний номер НОМЕР_4, та перебуває на обліку в ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області.

10.03.2017 посадовими особами ГУ ДФС у Черкаській області була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 , про що складено акт № 98/23-00-13-0117/НОМЕР_5.

Висновками акту перевірки встановлені порушення ФОП ОСОБА_1:

- п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-УІ, у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2016 рр. на суму 2004406,36 грн. в т. ч. по періодах: 2015 рік - на 1240081,36 грн. та 2016 рік - на 764325 грн.;

- п.п.1.2 п. 1 ст.7 та абз.3 п.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.10.2010 № 2464-VI в результаті чого донараховано єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2015-2016 рр. на суму 159112,19 грн. в т.ч. по періодах за 2015 рік в сумі 76821,3 грн., за 2016 рік в сумі 82290,89 грн.;

- п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.п.195.1.3 п.195.1 ст.195, п.198.6, п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-УІ, у результаті чого донараховано податок на додану вартість всього у сумі 2116072 грн., в т.ч. за січень 2015 року в сумі 37212 гри,, за лютий 2015 року в сумі 67611 грн., за березень 2015 року в сумі 81834 грн., за квітень 2015 року в сумі 143722 грн., за травень 2015 року в сумі 137600 грн., за червень 2015 року в сумі 199830 грн., за липень 2015 року в сумі 1705841грн., за серпень 2015 року в сумі 90295 грн., за вересень 2015 року в сумі 100615 грн., за жовтень 2015 року в сумі 73854 грн., за листопад 2015 року в сумі 75395 грн., за грудень 2015 року в сумі 83270 грн., за січень 2016 року в сумі 47317 грн., за лютий 2016 року в сумі 54725 грн., за березень 2016 року в сумі 80619 грн., за квітень 2016 року в сумі 89052 грн., за травень 2016 року в сумі 54380 грн.» за червень 2016 року в сумі 63435 грн., за липень 2016 року в сумі 67252 грн., за серпень 2016 року і сумі 88012 грн., за вересень 2016 року в сумі 89040 грн.» за жовтень 2016 року в сумі 64060 гри.» за листопад 2016 року в сумі 52830 грн.» за грудень 2016 року в сумі 103528 грн.;

- ст.163, ст.168, п.161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-УІ, у результаті чого визначено занижену суму військового збору за 2015 2016 рр. в сумі 157105,58 грн. в т.ч. по періодах: за 2015 рік 93411,82 грн. та за 2016 рік - 63693,75 грн.

На підставі вищевказаних висновків 25.04.2017 ГУ ДФС були прийняті ППР:

- № НОМЕР_3, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ на загальну суму 2 645 090,00грн., в тому числі за основним платежем 2 116 072,00грн. та за штрафними санкціями 529 018,00грн.;

- № НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 505 507,95грн, в тому числі за основним платежем 2 004 406,36грн. та за штрафними санкціями 501 101,59грн.;

- № НОМЕР_2, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобовязання за платежем військовий збір на загальну суму 196 381,98грн., в тому числі за основним платежем 157 105,58грн. та за штрафними санкціями 39 276,40грн.

Зазначені рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, рішенням ДФС України від 17.07.2017 скарги позивачів залишені без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Вважаючи оскаржувані рішення ГУ ДФС у Черкаській області таким, що були прийняті з порушенням норм Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду для з позовом про визнання їх протиправним та скасування.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

На час виникнення спірних правовідносин (січеньгрудень 2016 року), порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб та військового збору врегульований Податковим Кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями (надалі ПК України).

Відповідно до пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до положень абз.4 п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Аналіз положень ПК України дає суду підстави зробити висновок, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат (п.п.177.4.1); витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством (п.п.177.4.2); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом пп. (177.4.3); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п.п.177.4.4).

За загальним правилом, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження; створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2. ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг.

У відповідності до п.198.3. ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно норм ст.201 ПК України, тільки при наявності податкової накладної, яка складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом вказаних приписів правові наслідки у вигляді виникнення право платника податку на валові витрати, витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування та податковий кредит, наступає за умови фактичного здійснення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) та їх підтвердження первинними документами бухгалтерського обліку та податковими накладними.

Приймаючи оскаржувані ППР податковий орган виходив з того, що бухгалтерські документи по взаємовідносинам позивача з своїми контрагентами не мають сили первинних, а господарські відносини є фактично такими, що не відбулись (свої твердження відповідач мотивує тим, що контрагенти позивача декларують свої види господарської діяльності, які жодним чином не повязані з наданням транспортних послуг, крім цього, у останніх відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій).

Вищевказані твердження податкового органу суд розцінює критично з огляду на наступне.

Так, ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV (надалі - Закон № 996) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

У відповідності до ст.1 Закону № 996, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд наголошує, що норми ПК України не обмежують період подання платником податків і зборів необхідних первинних документів лише часом проведення перевірки. Право подавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику, як на усіх стадіях податкового контролю так і на стадіях судового процесу. Обовязок суду оцінити відповідні докази за правилами ст.86 КАС України є однією із гарантій установлення обєктивної істини у справі та прийняття законного рішення. Вказана правова позиція сформульована ВАСУ в ухвалі від 28.01.2016 по справі № К/800/40037/15.

Вищевказане є підставою для дослідження доказів наданих представником відповідача в ході розгляду справи та надання їм відповідної правової оцінки.

З урахуванням вищевказаних норм законів, суд зазначає, що первинні бухгалтерські документи по господарським взаємовідносинам позивача з своїми контрагентами ТОВ «Ерлайф Трейд», ТОВ «Меранті Трейд», ТОВ «Харлоу», ТОВ «Житлобудмонтаж», ТОВ «ОСОБА_5 Сервіс», ТОВ «Аттіка Кемікалс», ТОВ «Агро Ленд», ТОВ «Елада Трейд» по здійсненню перевезень та транспортному експедируванню вантажів, копії яких були долучені представником позивача до матеріалів справи (договори, акти виконаних робіт, товаро-транспортні накладні), в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між зазначеними субєктами господарювання, а також дають змогу стверджувати, що вони відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки, містять в собі всі необхідні реквізити (назви підприємств від імені яких складений документ, назви документів та дати їх складання, зміст господарської операції та її вимірники, посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за складання первинних документів).

Доводи податкового органу щодо неможливості здійснення контрагентами позивача господарської діяльності у зв'язку з відсутністю у підприємств основних засобів та трудових ресурсів для здійснення такої діяльності (висновки акту перевірки ФОП ОСОБА_1 від 10.03.2017 № 98/23-00-13-0117/НОМЕР_5), є необґрунтованими, оскільки чинним цивільним та господарським кодексами дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), видаткових та податкових накладних не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Суд наголошує, що вищевказаним товариствам, як контрагентам позивача, надано законом право на укладення договорів щодо оренди складських приміщень, користування послугами з перевезень, використання в своїй діяльності матеріальних ресурсів, які останньому не належать на праві власності, а використовуються на підставі права користування.

Крім того, суд зазначає, що позивач не може і не повинен нести відповідальність за якість здійснення господарської діяльності своїми контрагентами, перевіряти наявність персоналу, складів, транспорту тощо, а також не наділений повноваженнями щодо контролю за господарською діяльністю контрагента, тобто діє принцип персональної відповідальності.

У відповідності до ч.4 ст.91 Цивільного кодексу України визначено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення в ЄДР відомостей про її припинення. Тобто, державна реєстрація юридичної особи є юридично-значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство повязує виникнення цивільної правоздатності.

Також, у відповідності до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Таким чином, оскільки на час взаємовідносин позивача з ТОВ «Ерлайф Трейд», ТОВ «Меранті Трейд», ТОВ «Харлоу», ТОВ «Житлобудмонтаж», ТОВ «ОСОБА_5 Сервіс», ТОВ «Аттіка Кемікалс», ТОВ «Агро Ленд», ТОВ «Елада Трейд», останні були зареєстровані в єдиному державному реєстрі, що підтверджується відповідними витягами наявними в матеріалах справи, а також взяті на податковий облік в органах державної податкової служби, як платники податку на додану вартість, не мали податкового боргу, ставити під сумнів правомочність здійснення господарської діяльності своїми контрагентами у позивача не було підстав.

Реальність здійснення господарських взаємовідносин між вищевказаними підприємствами, на думку суду, підтверджується укладеним між ними договорами перевезення та транспортного експедирування вантажів, які на сьогоднішній день є чинними, оскільки сторонами не розривалися та в судовому порядку недійсними не визнавалися. Представник ГУ ДФС у Черкаській області не зміг надати докази, які б спростовували зазначені твердження.

На думку суду, належними доказами, в даному випадку, які б підтверджували факт фіктивності господарських взаємовідносин, які відбулися між субєктами господарювання в період, що перевірявся можуть бути вироки у кримінальних справах відносно посадових осіб контрагентів позивача, які набрали законної сили. Матеріали акту перевірки не містять жодних посилань на такі вироки не зміг надати жодного підтвердження їх існування і представник відповідача.

З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку, що оскільки первинні бухгалтерські документи по взаємовідносинам позивача та його контрагентів відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також враховуючи підтвердження в ході розгляду справи реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ерлайф Трейд», ТОВ «Меранті Трейд», ТОВ «Харлоу», ТОВ «Житлобудмонтаж», ТОВ «ОСОБА_5 Сервіс», ТОВ «Аттіка Кемікалс», ТОВ «Агро Ленд», ТОВ «Елада Трейд», суд дійшов висновку про безпідставність збільшення ФОП ОСОБА_1 податкових зобовязать по ПДВ, податку на доходи фізичних осіб та по військовому збору за перевірений період.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Тобто, суд дійшов висновку, що субєкт владних повноважень не довів, що під час прийняття оскаржуваних ППР він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, в звязку з чим, вимоги ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 25.04.2017 № НОМЕР_3, яким ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем 2 116 072,00грн. та за штрафними санкціями 529 018,00грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 25.04.2017 № НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем 2 004 406,36грн. та за штрафними санкціями 501 101,59грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 25.04.2017 № НОМЕР_2, яким ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) збільшено суму грошового зобовязання за платежем військовий збір за основним платежем 157 105,58грн. та за штрафними санкціями 39 276,40грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 управління ДФС у Черкаській області (ідентифікаційний код - 39392109) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5) сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

постанова складена в повному обсязі 06.11.2017