Справа № 826/4063/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4063/17 Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Глущенко Я.Б.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу відповідача - Головного управління Національної поліції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив стягнути з Головного управління Національної поліції у м.Києві на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 76 617,45 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2017 року позовні вимоги - задоволено частково: стягнено з Головного управління Національної поліції України у місті Києві на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34 535,82 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні судів перебувала справа № 826/2961/16 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції у м. Києві, апеляційної атестаційної комісії північного регіону, третя особа - професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України, про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді.

У зазначеній справі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо ОСОБА_3, оформленого протоколом від 24 грудня 2015 року №24/12/15/3-1; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26 січня 2016 року №51 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 зі служби в органах поліції на підставі п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність); поновлено майора поліції ОСОБА_3 на раніше займаній посаді інспектора відділу поліції №2 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з моменту звільнення.

Вважаючи, що внаслідок ухвалення зазначеного рішення, підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Сторонами не заперечується, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року скасовано наказ про звільнення позивача з посади від 26 січня 2016 року №51о/с та поновлено позивача на посаді відповідно до наказу №306о/с від 05 квітня 2017 року.

Натомість, з згідно з записами у трудовій книжці у період з 14 червня 2016 року по 07 лютого 2017 року позивач працював на посаді старшого фахівця відділу безпеки Київської філії ПАТ «МегаБанк».

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, вимушеним прогулом є період з моменту протиправного звільнення особи до моменту набрання рішенням про поновлення особи законної сили (з моменту проголошення).

Частиною 5 статті 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Особливістю негайного виконання судового рішення є те, що воно підлягає виконанню не з моменту набрання законної сили, а з моменту проголошення.

Згідно статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому заробітку або різниці у заробітку за час затримки.

Таким чином, період з моменту набрання рішення про поновлення особи на роботі законної сили до фактичного поновлення працівника є періодом вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення особи на роботі.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, визначеними Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, період вимушеного прогулу позивача склав з 27 січня 2016 року по 13 червня 2016 року та з 08 лютого 2017 року по 05 квітня 2017 року, що дорівнює 134 дні.

Згідно з довідкою про доходи позивача середньомісячна заробітна плата за листопад 2015 року (21 робочих дні) становить 5 040,00 грн., а за грудень 2015 року (23 робочих дні) становить 6 300,00 грн., що разом становить 11 340,00 грн. за 44 робочих дні. Так, середньоденна заробітна плата складає 257,73 грн (11 340,00грн./44дн.=257,73 грн.).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача складає 34 535,82 грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порядку обрахунку середнього заробітку позивача, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу.

З'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 06.11.2017

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

Я.Б. Глущенко