Справа № 242/4385/17
Суддя: Черков В. Г.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

м. Селидове 31 жовтня 2017 року

Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючий - суддя Черков В.Г., при секретарі Кідрон О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа ОСОБА_4 соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа ОСОБА_4 соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії щодо виплати пенсії. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач є пенсіонером за віком. Перебував на обліку в ОСОБА_4 ПФУ м.Донецька. З жовтня 2014 р. перебуває на обліку у Селідвському обєднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області. З квітня 2017 р. відповідач припинив виплату та перерахування пенсії. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права. Просив визнати протиправною бездіяльність Селидівського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, яка полягає у не виплаті йому, починаючи з квітня 2017 р., пенсії; визнати протиправним та скасувати рішення Селидівського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про призупинення (припинення) виплат йому пенсії; зобовязати Селидівське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області з дати припинення поновити негайно після проголошення судового рішення виплату йому пенсії, а також утримуватись від подальшого призупинення її виплати.

Позивач у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що 10.10.2014 р. ОСОБА_3 звернувся до Селидівського обєднаного управління ПФУ Донецької області із заявою № 2438/07-27 про запит електронної пенсійної справи та виплату пенсії, після чого позивача було взято на облік. Згідно наданої позивачем довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.11.2014 р. № НОМЕР_1, адреса, за якою він проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1. На виконання ОСОБА_4 № 7902/02-02 від 16.03.2017 р. Пенсійного фонду України ОСОБА_4 ПФУ в м.Селидове Донецької області прийнято Рішення № 1358 від 24.03.2017 р. призупинити виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2017 р. Рішенням начальника УСЗН Селидівської міської ради № 3270 від 27.04.2017 р. було скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 24.11.2014 р. відповідно до п.п.5 п.1 ст.12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та п.7 «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». На виконання ОСОБА_4 соціального захисту населення Селидівської міської ради від 04.05.2017 р. № 1825/01-17/04, згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 3270 від 27.04.2017 р. про скасування дії довідки та зняття з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, 15.05.2017 р. Селидівським обєднаним управлінням пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення № 3798 про припинення виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.05.2017 р. Таким чином, пенсія ОСОБА_3 нарахована та виплачена по березень 2017 р. включно. З квітня 2017 р. у звязку з вище викладеним пенсія не нараховувалась. Просила відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_4 соціального захисту населення Селидівської міської ради у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є пенсіонером, отримує пенсію за віком.

Відповідачем визнається та обставина, що позивач 10.10.2014 р. звернувся до Селидовського обєднаного управління ПФУ Донецької області із заявою № 2438/07-27 про запит електронної справи та виплату пенсії. Після отримання електронного макету пенсійної справи ОСОБА_3 було взято на облік, проте, з 01.04.2017 р. виплату пенсії було призупинено відповідно до Рішення № 3798 від 15.05.2017 р. на виконання листа УСЗН Селидівської міської ради від 04.05.2017 р. № 1825/01-17/04 згідно рішення № 3270 від 27.04.2017 р. про скасування дії довідки та зняття з обліку в Єдиній інформаційній базі данних про внутрішньо переміщених осіб. З квітня 2017 р. пенсія ОСОБА_3 не нараховувалась.

Вирішуючи питання про правомірність дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачу суд виходить з наступного.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на ОСОБА_5 України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закон про недержавне пенсійне забезпечення, законів якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058), яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 т. 2 Закону України «Про основні засади соціальною захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16 грудня 1993 року право за пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_6 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14.04.2014 року, введено в дію рішення ОСОБА_6 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 - VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення ОСОБА_6 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Згідно з п. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (із змінами) від 15.04.2014 року, виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсії та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

07 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_5 України, ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 2 ст. 19 ОСОБА_5 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ОСОБА_5 України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 ОСОБА_5 України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 ОСОБА_5 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_5 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї ОСОБА_5.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_5 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_5 України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися ОСОБА_5 України як актом прямої дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року визнаний незаконним та нечинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595.

В мотивувальній частині ухвали Вищого адміністративного суду у справі № К/800/19498, № К/800/19418 зазначено: «Системний аналіз вказаних норм ОСОБА_5 України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перевірка законності постанови № 595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 ОСОБА_5 України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3).

Згідно з статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови,визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Право вносити закони, вносити до них зміни належить виключно ОСОБА_6 України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй.

Верховна ОСОБА_6 України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, відтак постанова № 595 не є законом, а тому не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян, вказаною нормою закону Кабінету Міністрів України Верховною ОСОБА_6 України не надано.

Крім того, частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не можу бути умовою для реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_5.

Таким чином, кожен громадянин України має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Проаналізувавши обставини справи, докази, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за віком, зобов'язати відповідача відновити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком з серпня 2016 року та виплатити заборгованість, відповідно до вимог частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На підставі викладеного, керуючись ОСОБА_5 України, Законом України '' Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ", Постановою Кабінету Міністрів «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 637 від 05 листопада 2014 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №136, ст. ст. 6, 7, 17-19, 99, 104-106, 159, 161, 162, 256, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа ОСОБА_4 соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Селидівського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, яка полягає у не виплаті ОСОБА_3, починаючи з квітня 2017 р., раніше призначеної пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидівського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про призупинення (припинення) виплати пенсії ОСОБА_3.

Зобовязати Селидівське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_3 з 01 квітня 2017 р.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Селидівський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя