Справа № 826/8526/16
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 жовтня 2017 року м. Київ К/800/30067/17
Суддя Вищого адміністративного суду України Калашнікова О.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року у справі №826/8526/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року, позов задоволено.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
У касаційній скарзі скаржник ставить питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2017 року касаційну скаргу Міністерства оборони України було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
У встановлений строк скаржником усунуто зазначені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2017 року недоліки.
Разом з тим, у відкритті касаційного провадження слід відмовити виходячи з такого.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в лавах Збройних Сил СРСР та Збройних Силах Російської Федерації, є учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан.
Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №791 від 04 травня 2011 року, множинні осколкові поранення голови, нижніх кінцівок ЗЧМТ(контузія - 1984 року), колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 наслідком яких стали рубці на переніссі, потиличній ділянці, в тім`яно-потиличній ділянці, множинні рубці на лівій та правій гомілці розмірами від 0,7х0,5 см до 1,8х0,3 см, що підтверджується актом судово-медичного дослідження Київського міського бюро СМЕ №72/В від 19 квітня 2011 року, та які у подальшому призвели до розвитку захворювань тощо.
Тобто, позивачеві було встановлено захворювання у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.
В той же час, позивачеві було встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з пораненням, контузії, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 21 серпня 2013 року серії АВ №0071121.
05 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Київського міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
29 грудня 2015 року листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача повідомлено, що останній не має права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, оскільки дія постанови №975 та нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на нього не поширюється.
Крім того 18 лютого 2016 року листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу повідомлено, що Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 10 лютого 2016 року №248/3/6/510 повідомив про повернення документів ОСОБА_1 без реалізації, серед іншого, позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивачу була встановлена у 2011 році, тобто до набрання чинності нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої прийнято постанову Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року. Зазначено, що на час встановлення позивачу первинної інвалідності у 2011 році дане призначення одноразової грошової допомоги було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року, а відповідно до вищезазначеної постанови допомога призначається не пізніше ніж через три місяці після звільнення з строкової військової служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження. А отже, заявнику встановлено інвалідність понад зазначений термін, що не дає законодавчих підстав для призначення одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з позовом.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Положеннями п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2005 року (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності), встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 24-місячного грошового забезпечення.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Згідно з п. 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку; головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови; одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Таким чином, ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» прямо передбачає, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року №21-446а14.
Таким чином, суди, встановивши, що рішення про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги відповідачем не прийнято, а дії по поверненню позивачу документів є протиправними, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та-або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, зазначена касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.
Керуючись ст. ст. 211, 213, п. 5 ч. 5 ст. 214 КАС України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року у справі №826/8526/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Калашнікова