Справа № 591/2350/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/2350/17
Провадження № 2-а/591/388/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.,

з участю секретаря Кальченко М.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №9 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

11 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою інспектора роти №9 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_2 від 02 травня 2017 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП а саме: за здійснення зупинки ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу. Позивач вказує, що він змушений був зупинитись під час розвороту внаслідок раптової зупинки двигуна , оскільки авто моль ЗАЗ Сенс має численні недоліки технічного характеру, зокрема неможливість регулювання холостої ходи двигуна, що спричиняє раптові зупинки його роботи при різкому скиданні газу. Саме під час того, як автомобіль позивача раптово зупинився і позивач намагався запустити двигун для подальшого руху, до нього підїхав автомобіль патрульної служби поліції. Позивач заперечує проти зазначеної постанови, вказує, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля; позбавив позивача можливості у повному обсязі скористатися правами передбаченими ст. 268 КУпАП; та порушив процедуру розгляду справи, встановлену ст.ст. 278, 279 КУпАП, тому позивач просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав.

В судове засідання представник відповідача не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, надав письмові заперечення (а.с.29-37), суть яких полягає в тому, що твердження позивача не відповідають дійсності, і є необґрунтованими. Зокрема, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ЗАЗ Сенс д.н.нз. ВМ 6029 ВВ по вул. Волгоградська, 9 в м. Києві здійснив зупинку, а згодом стоянку ближче як 10 м від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 ПДР, внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Представник відповідача вказує, що інспектор патрульної поліції який уповноважений виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час. Представник відповідача вказує, що оскільки адміністративне правопорушення було вчинено позивачем у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а розгляд справи за ч. 1 ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції Національної поліції, то відповідно до ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складався. Представник відповідача послався на Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, та на ст. 258 КУпАП, відповідно до якої провадження у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ст. 122 КУпАП, відбувається без складання протоколу, а саме фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосереднього на місці його вчинення шляхом складання винесення постанови з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 283 КпАП України.

Крім того, представник відповідача вказує, що інспектор поліції розпочавши розгляд справи, назвав своє імя, посаду та спеціальне звання, зазначив порушення, яке вчинив позивач, а саме: п. 15.9 ПДР та ч. 1 ст. 122 КУпАП, розяснив позивачу його права та надав можливість надати усні чи письмові пояснення з приводу вчиненого правопорушення. Представник відповідача вказу, що позивачем не було надано ні усних ні письмових пояснень, і не було заявлено жодних клопотань. Після цього інспектор здійснив дослідження та оцінку наявних доказів, та повідомив позивача про прийняте по справі рішення, виніс постанову в присутності позивача. Представник відповідача вказує, що позивачем не надавалось ніяких пояснень під час розгляду справи з приводу того, що зупинка та стоянка біля пішохідного переходу була здійснена вимушено в звязку з несправністю автомобіля. Натомість в ходу розгляду справи позивач розмовляв по телефону і повідомив співрозмовнику, що його зупинила поліція, тому він хвилин пять затримається, що на думку відповідача, свідчить про технічну справність автомобіля позивача. Також представник відповідача вказав, що позивач не вжив жодних заходів, які вживаються у випадку вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, відповідно до п. 15.14 ПДР, та п.п. 9.9-9.11 ПДР не вмикав світлову сигналізацію, не встановлював знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар. Представник відповідача зазначає, що саме порушення та процес розгляду справи про адміністративне правопорушення було зафіксовано на нагрудну відеокамеру АА№00068, якої зафіксовано події 02.05.2017 року за період часу від 13-07 години по 13-20 годину, та надав відповідний відеозапис на підтвердження своїх заперечень (а.с.38).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, вивчивши письмові заперечення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою серії БР №763870 від 02 травня 2017 року, винесеною інспектором роти №9 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_2, встановлено, що 02 травня 2017 року о 13-05 годині водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ЗАЗ Сенс д.н.нз. ВМ 6029 ВВ по вул. Волгоградська, 9 в м. Києві здійснив зупинку, а згодом стоянку ближче як 10 м від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с. 5).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний, міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП).

Строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, визначений ст. 289 КУпАП і становить 10 днів з дня винесення постанови.

В даній справі строк оскарження позивачем не пропущено, так як позов подано до суду 11 травня 2017 року, а копію постанови позивач отримав 02 травня 2017 року (а.с.3,5).

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даній справі представник відповідача проти позову заперечував, та посилався на те, що позивачем у позові повідомлена неправдива інформація, оскільки факт правопорушення зафіксований показаннями технічного засобу, що має функції відеозапису, а саме: нагрудної відеокамери, і з даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 по вул. Волгоградська, 9 в м. Києві здійснив зупинку, а згодом стоянку ближче як 10 м від пішохідного переходу, і не здійснив при цьому ніяких дій, які б свідчили про те, що зупинка є вимушеної по причині технічної несправності автомобіля.

В судовому засіданні судом досліджений наданий представником відповідача відеозапис з нагрудної відеокамери, закріпленої на форменому одязі працівника поліції, і суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення (а.с.38).

Дослідивши вказаний доказ, суд вважає встановленим факт того, що позивач здійснив зупинку, а згодом стоянку ближче як 10 м від пішохідного переходу, що в свою чергу є порушенням п. 15.9 ПДР.

Стосовно доводів позивача про те, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною з тих підстав, що інспектор порушив порядок та процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та не забезпечив дотримання прав позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, …порушення правил зупинки, стоянки…, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В даному випадку суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці вчинення адміністративного правопорушення не призвів до порушення процесуальних прав позивача, закріплених у ст. 268 КУпАП.

Посилання позивача на те, що поліцейським незаконно розглянуто справу про адміністративне правопорушення і винесено оскаржувану постанову на місці вчинення правопорушення, незаконно не складено протокол про адміністративне правопорушення є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 у справі № 5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Слід зауважити, що відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, наведеною нормою чітко визначено випадки, коли протокол у справі про адміністративне правопорушення не складається.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому, варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАП не розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, на яке посилається і суд першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 і ст. 126 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Вимоги щодо змісту такої постанови встановлені цією ж нормою ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Факт вчинення позивачем правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: порушення правил зупинки, стоянки, підтверджується постановою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відеозаписом з нагрудної відеокамери інспектора поліції.

Судом встановлено, що стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. накладено на позивача в межах санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП, що відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Тому дії інспектора поліції щодо розгляду справи безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення були правомірними і відповідали вищезгаданим нормам діючого законодавства.

З матеріалів справи та наданих відповідачем доказів (відеозапису) вбачається, що позивачу розяснювались його права, в тому числі і передбачені ст. 268 КУпАП.

При цьому суд зазначає, що згідно діючого законодавства особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право оскаржити зазначену постанову як до вищестоящого органу, так і до суду.

Відповідно до ст.268 КУпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, оскаржувати постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що справа про адміністративне правопорушення розглянута повноважною особою, в присутності позивача, зясовано обставини справи. Позивачу були розяснені права та надана можливість надати свої пояснення, але позивач не побажав цього зробити, що також зафіксовано на відеозаписі.

Також відеозаписом підтверджується, що позивача не заявляв жодних клопотань.

Крім того, підтверджено належними доказами, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була оголошена позивачу, копія вручена під підпис.

Суд також приймає до уваги ту обставину, що позивачем не надано доказів того, що зупинка була здійснена раптово і вимушено з причини технічної несправності автомобіля, і зокрема, з матеріалів справи не вбачається, що позивач вживав заходи, які вживаються у випадку вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено ввімкнення світлової сигналізації, встановлення знаку аварійної зупинки або миготливого червоного ліхтаря.

Вжиття позивачем таких заходів не підтверджується відеозаписом.

Крім того, позивач не надавав відповідних пояснень і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, і не зазначив про вимушену зупинку у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, хоча мав таку можливість.

Інші доводи позивача не спростовують законності оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в справі маються належні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (порушення правил стоянки, зупинки, а саме: здійснення зупинки, стоянки ближче як 10 м від пішохідного переходу), а тому адміністративний позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 71, 122, 128, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №9 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського адміністративного апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова