Справа № 592/6028/17
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 р.Справа № 592/6028/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання Дудки О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2017р. по справі № 592/6028/17

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради третя особа Державне Казначейство України

про зобов'язання вчинення дій, стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати нечинними рішення відповідача субєкта владних повноважень Департамента соціального захисту населення СМР, у звязку з відмовою йому виплачувати недоплачену разову грошову допомогу інваліду війни 2 гр.; стягнути з відповідача кошти на відшкодування шкоди, завданої його незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю на користь інваліда війни недоплачену одноразову грошову допомогу до 05.05.2017 р. в розмірі 7500,96 грн.; через підлеглі Державній казначейській службі України управління Державної казначейської служби України м. Суми, Головне управління Державної казначейської служби у Сумській області забезпечити виконання певних дій; Державній казначейській службі України виконати в 3-х місячний строк з часу надходження в цей орган документів, відомостей та виконавчого листа про стягнення із розрахунків Департаменту соціального захисту населення СМР недоплачену разову грошову домогу в розмірі 7500,96 грн., а у разі відсутності в Департаменті на рахунках коштів, виплату забезпечити за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень, виплатити компенсацію в розмірі 3% річних від недоплаченої суми в розмірі 7500,96 грн.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2017 р. відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2017 р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 2-ї групи (а.с.18), має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. В квітні 2017 року йому було виплачено разову грошову допомогу до 05 травня в розмірі 3100 грн.,

11.04.2017 р. позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради з заявою, в якій просив виплатити йому разову грошову допомогу до 05.05.2017 р. в розмірі 10600,96 грн., в тому числі 7500,96 грн. на підставі вимог ч.1 ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни", гарантії їх соціального захисту» (а. с. 20).

Листом начальника Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 25.04.2017 р. за № Х-586/12.06-35 ОСОБА_1 повідомлено, що йому, як інваліду війни ІІ групи, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» визначено розмір грошової допомоги до 5 травня в розмірі 3100 грн. (а.с. 21).

Не погодившись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що щорічна разова грошова допомога до 05 травня за 2016 рік була правомірно нарахована та виплачена позивачу у розмірі 3100 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 р. Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, та іншим учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при визначенні розміру грошової допомоги ветеранам війни до 5 травня слід керуватись постановами Кабінету Міністрів України, оскільки Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та нормами Бюджетного кодексу України дозволено визначати розмір допомоги Кабінету Міністрів України.

У 2017 році Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 05.04.2017 р. № 223 «Про деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", якою встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Закону України «Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, які перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3500 гривень; II групи - 3100 гривень; III групи - 2700 гривень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Так, у рішенні № 3-рп від 25.01.2012 р. Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, внаслідок чого, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у 2017 році виплата позивачеві щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни, правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. Субєкт владних повноважень Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, здійснюючи виплату позивачеві допомоги до 5 травня у розмірі 3100 грн., діяв відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. № 223, на підставі та у межах повноважень та згідно норм діючого законодавства.

Доводи апелянта, що в постанові суду першої інстанції позовні вимоги зазначені не дослівно та не у повному обсязі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в описовій частині постанови повинен зазначити короткий зміст позовних вимог, а не дослівний.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно правовим обґрунтуванням.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2017 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст., 41 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2017р. по справі № 592/6028/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 03.11.2017 р.