Справа № 812/1305/17
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пляшкова К. О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року справа №812/1305/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

судді: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

при секретарі

судового засідання ОСОБА_3

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_4 за довіреністю від 01.04.2017 року

від відповідача: ОСОБА_5 за довіреністю від 20.02.2017 року

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецька науково-виробнича фірма «Кредо»

на постанову Луганського окружного адміністративного суду

від 05 жовтня 2017 року

по адміністративній справі № 812/1305/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецька науково-виробнича фірма «Кредо»

до Головного управління ДФС у Луганській області

про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецька науково-виробнича фірма «Кредо» (далі позивач) у вересні 2017 року звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, податковий орган) про зобовязання вчинити певні дії, а саме, відновити показники сум переплати орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.05.2014 року по 31.05.2016 року в автоматизованій інформаційній системі ДФС (а. с. 3-5).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено з огляду на необґрунтованість (а. с.67-70).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу на постанову суду та, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі (а.с. 77-82).

Заявник апеляційної скарги, пославшись на положення пп.17.1.4. п.17.1 ст.17, п.30.5 ст.30 Податкового кодексу України (далі ПК України), Довідники пільг, наданих чинним законодавством по сплаті податків, зборів, інших обовязкових платежів, приходить до висновку, що ДФС України не відносила і не відносить звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності згідно ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі Закон № 1669-VII), яка діяла в редакції до 07.06.16 року до категорії податкових пільг. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують прийняття в період з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року Сєвєродонецькою міською радою рішень про звільнення та/або встановлення пільг зі сплати земельного податку у звязку з проведенням антитерористичної операції.

Доводами апеляційної скарги позивач наголошує, що Податковий кодекс України та Закон № 1669-VII по різному регулюють питання щодо плати за землю на території, на якій проводилась антитерористична операція, припускають неоднозначне трактування наявності чи відсутності обовязку позивача зі сплати орендної плати за землю та суперечать один одному, а тому необхідно враховувати пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України та приймати рішення на користь платника податків.

Також, товариство вказує, що враховуючи вимоги п.п.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України, суд першої інстанції не надав оцінку факту відсутності законодавчо встановленого порядку стягнення органами ДФС з платника податків сум грошових зобовязань за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника), які враховуються в автоматизованій системі ДФС.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 41 КАС України.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримав, просив оскаржуване судове рішення скасувати та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Між Сєвєродонецькою міською радою та ТОВ СНВФ «Кредо» укладено договір оренди землі від 03.05.2007 № 94, предметом якого є земельна ділянка - землі комерційного використання (під нежитлову будівлю магазину), яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, буд. 26, квартал 44 (а.с. 6-7).

Між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою 31.03.2008 та 22.07.2011 укладені додаткова угода № 1 та додаткова угода відповідно (а.с. 10, 12).

Позивачем до ДПІ у м. Сєвєродонецьку 07.02.2014 року подано звітну податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік, у якій платником нараховано орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2014 рік усього 112340,02 грн, із щомісячною сплатою протягом 2014 року по 9361,67 грн, а у грудні 9361,65 грн (а.с. 52-53).

Позивачем 24.06.2016 року до ДПІ у м. Сєвєродонецьку подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік (а.с. 54-55), у якій зазначено:

нараховано на 2014 рік усього 47271,64 грн, із щомісячною сплатою протягом 2014 року по 3939,30 грн, а у грудні 3939,34 грн;

нараховано на 2014 рік за даними раніше поданої декларації усього 112340,02 грн, із щомісячною сплатою протягом 2014 року по 9361,67 грн, а у грудні 9361,65 грн;

нараховано до зменшення податкового зобовязання на 2014 рік на періоди, за якими не настав термін сплати усього 65068,38 грн, із щомісячною сплатою протягом року по 5422,37 грн, а у грудні 5422,31 грн.

Позивачем до ДПІ у м. Сєвєродонецьку 19.02.2015 року подано звітну податкову декларацію з плати за землю за 2015 рік, у якій платником нараховано орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2015 рік усього 59042,40 грн, із щомісячною сплатою протягом 2015 року по 4920,20 грн (а.с.56-57).

Позивачем до ДПІ у м. Сєвєродонецьку 09.02.2016 року подано звітну податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, у якій платником нараховано орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2016 рік усього 84607,59 грн, із щомісячною сплатою протягом 2016 року по 7050,63 грн, а у грудні 7050,66 грн (а.с.58-59).

З описаної вище податкової звітності позивача з плати за землю за 2014-2016 роки встановлено, що ТОВ СНВФ «Кредо» за вказаний період самостійно нараховано до сплати податкових зобовязань з орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної форми власності у загальній сумі 190921,63 грн.

За даними інтегрованої картки платника орендної плати з юридичних осіб ТОВ СНВФ «Кредо» відповідачем зменшено переплату ТОВ СНВФ «Кредо» по орендній платі за земельну ділянку на суму податкових зобовязань, визначених у податкових деклараціях з плати за землю за 2014-2016 роки (а.с.42-51).

Спірним питанням є правомірність дій відповідача по зменшенню суми переплати позивача по орендній платі за земельну ділянку на суму податкових зобовязань, визначених у податкових деклараціях з плати за землю за 2014-2016 роки.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності із пунктом 287.3 статті 287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до податкової інспекції подано податкову звітність з плати за землю за 2014-2016 роки, у якій за вказаний період самостійно нараховано до сплати податкових зобовязань з орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної форми власності у загальній сумі 190921,63 грн., з огляду на що позивач повинен був самостійно сплатити таку суму податкових зобовязань у спосіб та строки, визначені вище вказаними нормами Податкового кодексу України, чого ним зроблено не було.

Підпунктом «а» пункту 87.1 статті 87 ПК України встановлено, що сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника), що і мало місце у межах спірних відносин.

Отже, відповідач діяв згідно норм чинного законодавства, здійснивши погашення податкового боргу платника податків (позивача у справі) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника).

Колегія суддів також погоджує висновок суду першої інстанції стосовно того, що предметом розгляду даної справи є дії відповідача по погашенню грошового зобовязання, самостійно визначеного платником податків, що суперечить п. 56.11 ст. 56 ПК України, який передбачає, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги щодо застосування до товариства у спірних правовідносинах положень статті 6 Закон № 1669-VII, як норми прямої дії, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що звільнення позивача, який здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності у спірні періоди має відбуватись шляхом застосування до платника податку податкової пільги згідно положень статті 30 ПК України, якою позивач не скористався, уточнюючих декларацій до податкового органу не надавав.

Посилання товариства на положення пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України та необхідність застосування принципу презумпції правомірності рішень платника податку колегія суддів спростовує з огляду на відсутність в межах даних правовідносин рішення податкового органу.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив постанову із дотриманням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. 24, ст. 41, ст. 167, ст. 184, ч.1 ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецька науково-виробнича фірма «Кредо» на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року по справі № 812/1305/17 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року по справі № 812/1305/17 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 07 листопада 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний 07 листопада 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2