Справа № 813/2854/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2017 року № 813/2854/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Кухар Н.А.

суддя Брильовський Р.М.

суддя Хома О.П.

секретар судового засідання Шавель М.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Кісь О.Р.

представника відповідача Попович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення комісії Львівського обласного військкомату з розгляду матеріалів про визнання права на отримання посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби» щодо відмови у видачі посвідчення;

- визнати протиправними дії та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Львівський облвійськкомат видати посвідчення члена сімї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, на наявність у родини нині покійного підполковника ОСОБА_2 , що виконував обов`язки із захисту Батьківщини у зоні антитерористичної операції, гарантованого ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» права на отримання одноразової грошової допомоги та на отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби. При цьому звертає увагу суду, що смерть ОСОБА_2 , настала внаслідок тяжкого захворювання, яке виникло під час виконання військового обов`язку.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задовольнити.

Позиція відповідача 1 викладена у запереченні на адміністративний позов та обґрунтовується тим, що рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України. Вказують, що матеріали службового розслідування від 01.10.2016 року, поясненнями свідків, результатами дослідження ВЛК Західного регіону оформленого протоколом від 22 травня 2017 року № 242 та лікарського свідоцтва про смерть від 01.08.2016 року № 279 причиною смерті ОСОБА_2 , стало навмисне само ушкодження, повішення, асфіксія. Зазначають, що лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті ОСОБА_2 , зацікавленими особами не оскаржувалася, а відтак вважають, що причиною смерті є не захворювання, як вважає позивач, а виключно самогубство тобто навмисне спричинення власної смерті.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позиція відповідача 2 викладена у запереченні на адміністративний позов та обґрунтовується тим, що при прийнятті рішення комісія у відповідності до ч.3 ст. 24 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відмовила дружині померлого підполковника ОСОБА_2 , у праві на отримання посвідчення члена сімї загиблого військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби у зв`язку ти тим, що в документах, які розглядалися комісією є інформація про навмисне само ушкодження військовослужбовця. Вказують, що документів які б свідчили про завдання шкоди здоров`ю підполковнику ОСОБА_2 , іншою особою або наслідком дій іншої особи на комісію не надходило.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою у справі, в судовому засідання, яке відбувалося 26 жовтня 2017 року проти позову заперечувала.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.
Згідно з Витягом з Протоколу № 68 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.06.2017 року, розглянувши подані документи комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги матері та дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання із захистом Батьківщини, підполковника ОСОБА_2 , який вчинив самогубство. (а.с.12). Листом Львівський обласний військовий комісаріат від 18.07.2018 року повідомлено позивача про результати розгляду її документів та про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Крім того, роз`яснено право захисту її прав у суді (а.с.11).

Позивач вважаючи вказане рішення та відмову такими, що порушують її права, з метою їх відновлення звернулася із вказаним позовом до суду.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі відповідно до Конституції України визначено Законом України від 20.12.1991 р. №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2011).

Так, згідно до ст. 1 даного Закону соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст. 1-2 Закону №2011 військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (п.п. 2 п. 1 ст. 3 закону №2011).

Згідно п. 2 ст. 3 Закону №2011 дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно до п.п. 1 п. 2 ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідно до ст. 16-4 Закону № 2011 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Нормою ст. 16-1 Закону №2011 передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (ч. 1).

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (ч. 2).

Згідно визначення Сімейного кодексу до членів сім`ї відносяться подружжя, батьки та діти, інші члени сім`ї.

У відповідності до п. б) ч. 4 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або є інвалідами.

Згідно з долученими до матеріалів справи копіями матеріалів службового розслідування судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 в період з 14.06.2016 року по 31.07.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 23.01.2017 року за № 41.

Костопільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області складено актовий запис № 230 від 03.08.2016 року про смерть ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .(а.с.60).

Лікарським свідоцтвом про смерть № 279 року від 01.08.2015 року причиною смерті ОСОБА_2 , визначено навмисне само ушкодження.(а.с.61).

Відповідно до акту проведення службового розслідування по факту смерті начальника відділу супроводження іноземних інспекційних груп заступника начальника 1240 Центру забезпечення реалізації договорів про скорочення озброєнь від 01.10.2016 року встановлено, що « 1. Службове розслідування рахувати завершеним. 2. Підполковник ОСОБА_2 , убув для виконання службових (бойових) завдань в зоні проведення АТО без будь яких скарг на стан здоров`я та оптимістично налаштований на виконання завдань у складі СЦКК. 3. Смерть підполковника ОСОБА_2 , настала в результаті супутнього захворювання (тривожно депресивний розлад з панічними атаками), яке було наслідком впливу психофізичних, небезпечних і шкідливих факторів в зоні проведення АТО. 4. Відповідно підпункту 3 пункту 3 статті 24 Глави ІV Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (зі змінами) введеного в дію Постановою Верховної Ради України від 25 березня 1992 року № 2233-ХІІ смерть підполковника ОСОБА_2 , настала під час виконання військової служи». (а.с.63-75).

Згідно наказу начальника 1240 центру забезпечення реалізації договорів про скорочення озброєння № 80 від 23.08.2016 року (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_2 , начальника відділу супроводження іноземних інспекційних груп заступника начальника 1240 Центру забезпечення реалізації договорів про скорочення озброєнь, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в результаті асфікції, повішення виключено зі списків особового складу Центру та всіх видів забезпечення 31 липня 2016 року. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. (а.с.108).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975).

Відповідно до п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобовязаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Підпунктом 1 п. 4 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобовязаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обовязків військової служби або внаслідок захворювання, повязаного з виконанням ним обовязків військової служби.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, ОСОБА_1 є дружиною, ОСОБА_2 (що підтверджується свідоцтвом про одруження від 29.10.1994, а тому має право на призначення та отримання одноразової допомоги у зв`язку з його загибеллю.

Згідно з п.п. 12, 13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобовязаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Як встановлено судом із наданих до матеріалів справи медичних документів, а саме висновку судово психіатричного експерта № 629 від 22.11.2016 року « 1). ОСОБА_2 впродовж життя до липня 2016 року хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав. 2)3).В період, який передував його загибелі (липень 2016 року) та на час смерті ОСОБА_2 перебував, у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі гострого поліморфного психотичного розладу, асоційованого зі стресом, не міг розуміти характер і небезпеку вчинених ним дій. 4)5)7) До появи клінічно окреслених психічних розладів, встановлених експертами психіатрами, у ОСОБА_2 , суїидальних тенденцій не простежувалось. На фоні виниклих психічних порушень у липні 2016 року у нього могли бути переживання суїдинального характеру. ОСОБА_2 , перед смертю знаходиться в психологічному стані розгубленості, страху, жаху, почуття провини, безпорадності, порожнечі, нездатності щось змінити, дизадаптації, втрати самоконтролю над своїми почуттями, відчуттями та емоціями (які були переповнені думками переслідування). 6) ОСОБА_2 , в період, що передував його загибелі, перебував в стані сильного емоційного напруження, який був викликаний суб`єктивно значними відчуттями значної загрози для свого життя. Свідомість у ОСОБА_2 , наповнилась вкрай емоційно насичиними негативними переживаннями страху, тривоги, почуття вини, паніки і т.п. Змінилось сприйняття реальної довколишньої ситуації, яке стало вибірково фрагментарним, уривчастим, хворобливо спотвореним. Стан сильного емоційного напруження у ОСОБА_2 , міг перевищити поріг адаптативної здатності його психіки та особистості на набути катастрофічних наслідків. 8) Психологічний стан у ОСОБА_2 , який передував його смерті, був спровокований об`єктивно важким психологічними, стресогенними обставинами в умовах його перебування в оточені вороже налаштованих озброєних осіб, що стало пусковим механізмом розвитку його стану. Відомостей за будь які інші фактори, які б могли вплинути на його психологічний стан, зокрема скоєння іншою людиною або конкретними життєвими обставинами (борги, кредити, нероздільне кохання, лайка з батьками, друзями тощо) за матеріалами не виявлено.

Тобто, явним є та обставина, що захворювання військовослужбовця набуте саме внаслідок проходження ним військової служби на Сході України, між іншим, доказом зазначеного є витяг із протоколу № 242 від 22.05.2017 року Військово лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця захворювання підполковника ОСОБА_2 , «Тривожно депресивний розлад з панічними атаками» підтверджене військово медичними та судово медико експертними документами, яке привело до «Навмисного само ушкодження. Повішання. Асфікція», що згідно акту службового розслідування № 540 від 01.10.2016 року, затвердженого начальником 1240 центру забезпечення реалізації договорів про скорочення озброєння, лікарського свідоцтва про смерть № 279 від 01.08.2016 року виданого Бахмутським відділенням Донецького обласного бюро СМЕ, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.08.2016 року виданого Костопільським районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, причиною смерті послужило захворювання травма і причина смерті так, пов`язані із захистом Батьківщини. (а.с.107).

З огляду на наведене, на переконання суду, обставини, що склались , у повній мірі є достатніми для призначення та виплати згідно до п.п. 1 п. 2 ст. 16 Закону №2011 одноразової грошової допомоги, беручи до уваги при цьому смерть внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідач Міністерство оборони України як суб`єкт владних повноважень не враховано в сукупності усі документи, а лише лікарське свідоцтво про смерть, яке видавалося після смерті без встановлення обставин смерті, не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачам прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

Таким чином, дослідивши наявні у справі матеріали, а також вивчивши позицію сторін у справі, суд, зважаючи на суспільно-політичний обов`язок захисту та підтримки учасників бойових дій в зоні Антитерористичної операції на Сході України та членів їх сімей, суд приходить до висновку, про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як дружині померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , визнання протиправним та скасування п.85 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 68 від 30.06.2017 року затвердженим Міністром оборони України 04.07.2017 року та зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як дружині померлого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії та скасування рішення комісії Львівського обласного військкомату з розгляду матеріалів про визнання права на отримання посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби» щодо відмови у видачі посвідчення та зобов`язати Львівський обласний військовий комісаріат видати посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби суд зазначає наступне.

Згідно з Витягом з Протоколу № 11 засідання комісії Львівського облвійськкомату з розгляду матеріалів про визнання права на отримання посвідчення «Член сімї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» від 19.06.2017 року комісія ухвалила відмовити у видачі посвідчення членами сімей померлого підполковника ОСОБА_2 , оскільки відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 279 від 01.08.2016 року причиною смерті стало навмисне само ушкодження асфіксія, повішання (пункт 3). Крім того, роз`яснено право захисту її прав у суді (а.с.110).

ОСОБА_2 , з 14.06.2016 року по 31.07.2016 року безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції.

Згідно наказу начальника 1240 центру забезпечення реалізації договорів про скорочення озброєння № 80 від 23.08.2016 року (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_2 , начальника відділу супроводження іноземних інспекційних груп заступника начальника 1240 Центру забезпечення реалізації договорів про скорочення озброєнь, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в результаті асфікції, повішення виключено зі списків особового складу Центру та всіх видів забезпечення 31 липня 2016 року. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, що причиною смерті ОСОБА_2 послужило захворювання травма і причина смерті, пов`язані із захистом Батьківщини.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII- сфера дії цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, повязаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, повязаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини 10 статті 14 Закону № 2011-XII військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.

Відповідно до частини 13 статті 14 Закону № 2011-XII особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України, а саме: постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби». Такі посвідчення видаються військовими комісаріатами.

Згідно до частини 6 статті 18 Закону № 2011-XII вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - інваліди з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Закону № 2011-XII, позивач як дружина померлого під час проходження військової служби ОСОБА_2 є особою, на яку поширюється сфера дії цього Закону, що передбачає видачу їй посвідчення за формою та у порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379.

Як на підставу відмови у видачі позивачу посвідчення, Львівський обласний військовий комісаріат посилається на частину 2 статті 3 Закону № 2011-XII, відповідно до якої дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобовязаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного спяніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобовязаним чи резервістом тілесного ушкодження. Зазначають, що у документах, які розглядалися комісією є інформація про навмисне само ушкодження військовослужбовця.

При цьому зібрані у справі докази спростовують такі твердження відповідача.

З огляду на вказане, відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі позивачу посвідчень, за формою та у порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379, є протиправною.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем 2 не подано належних доказів правомірності оскаржуваних дій та рішення.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку оскаржуваним діям відповідача 2, які полягали у прийнятті рішення про відмову у видачі позивачу посвідчення, оформленому протоколом засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11 від 19.06.2017 року не відповідає вимогам Закону № 2011-XII та критеріям, визначеним частиною третьої статті 2 КАС України, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визнання протиправними таких дій.

Виходячи із роз`яснень пункту 10.3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, наданих суду статтею 162 КАС України повноважень та обґрунтованості позовних вимог, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача Львівський обласний військовий комісаріат видати позивачу посвідчення на підставі Закону №2011-XII.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом, тому відсутні підстави для вирішення витання щодо розподілу судових витрат згідно зі статтею 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-72, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як дружині померлого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Визнати протиправним та скасувати п.85 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №68 від 30.06.2017 р., затвердженим Міністром оборони України 04.07.2017 р.

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як дружині померлого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Визнати протиправними дії Львівського обласного військового комісаріату щодо відмови у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті підчас проходження військової служби ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті підчас проходження військової служби.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 08 листопада 2017 року.

Головуючий суддя Кухар Н.А.

Суддя Брильовський Р.М.

Суддя Хома О.П.