Справа № 295/13617/16-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Чішман Л.М.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"31" жовтня 2017 р. Справа № 295/13617/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Шведюк М.М.,

представників ГУ ПФ України в Житомирській області, третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "22" червня 2017 р. у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 р. позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зупинити примусове виконання постанови Богунського районного суду м. Житомира від 26.01.2016р., що здійснюється на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2016р. у виконавчому провадженні №52603124, визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_4, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2016р. у виконавчому провадженні № 52603124 та стягнути сплачений судовий збір.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 22.06.2017р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулось до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому факту, що примусове виконання органами Державної виконавчої служби судових рішень боржником у яких являється суперечить положенням ст.6 Закону України "Про виконавче провадження". В підтвердження факту повного фактичного виконання судового рішення, ГУ ПФУ надано розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою ОСОБА_3 № від 17.08.2016р., згідно якого сума доплати, відсутня. Вважає, що незаконність дій відповідача полягає в безпідставному відкритті виконавчого провадження за наявності доказів повного фактичного виконання та не вжиття заходів для закінчення такого примусового виконання в подальшому згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 26.01.2016р. у справі № 295/17895/15-а визнано незаконною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в нарахуванні підвищення та виплаті раніше призначеної пенсії ОСОБА_3, як інваліду війни ІІІ групи, на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум». Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_3 нарахування підвищення та виплату раніше призначеної пенсії, як інваліду війни ІІІ групи, з підвищенням на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», починаючи із 01.12.2013 р..

Постанова набрала законної сили 23.02.2016 р. та на її виконання 21.03.2016 р. видано виконавчий лист.

12.10.2016 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Житомирській області ОСОБА_4 винесену постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №295/17895/15-а від 21.03.2016 р.. Боржнику надано 10 робочих днів для виконання рішення та стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 5800,00 грн..

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Богунського районного суду м. Житомира від 26.01.2016 р. у справі № 295/17895/15-а не стосується стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, а передбачає зобов'язання ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити ОСОБА_3 нарахування підвищення та виплату раніше призначеної пенсії, як інваліду війни ІІІ групи, так як рішення має зобов'язальний та немайновий характер і його виконання повинно здійснюватися згідно зі ст.63 Закону України «Про виконавче провадження». Нарахування і виплата коштів стягувачу передбачає нарахування і виплату стягувачу 37416,86 грн. відповідно до розрахунку позивача від 22.02.2016 р., але, не зважаючи на обов'язковість судових рішень на всій території України, рішення суду боржником повністю не виконано, так як кошти лише нараховано, однак стягувачу не виплачено.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким в позові відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 5,6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень затверджена Наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012р. №512/5у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2832/5стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст.27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки у яких виконавчий збір не стягується, а саме: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений ст.63 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку виконання постанови суду, яка набрала законної сили та яка має зобов"язальний, немайновий характер, повинно здійснюватися за правилами ст.63 Закону України "Про виконавче провадження".

Як уже було зазначено, судовим рішенням, яке виконується, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_3 нарахування підвищення та виплату раніше призначеної пенсії, як інваліду війни ІІІ групи, з підвищенням на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», починаючи із 01.12.2013 р..

Відповідно до розрахунку позивача від 22.02.2016 р., останнім проведено нарахування зазначеного підвищення, сума склала - 37416,86 грн. але, не зважаючи на обов'язковість судових рішень на всій території України, рішення суду боржником повністю не виконано, так як вказані кошти не були виплачені, як того вимагало судове рішення.

Виходячи з зазначеного аналізу та досліджених обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що дії та рішення державного виконавця є правомірними, та є такими, що вчинені на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржену постанову винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені апелянтом, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Богунського районного суду м. Житомира від "22" червня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" листопада 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Ольжича, 7,м.Житомир,10003

3- відповідачу/відповідачам: Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області м-н Соборний,1,м.Житомир,10014

4-третій особі: ОСОБА_3 - АДРЕСА_1,Житомир,10004

,