Справа № 817/2074/16
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Друзенко Н.В.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"01" листопада 2017 р. Справа № 817/2074/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

Капустинського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

представника відповідачів:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "14" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до УМВС України в Рівненській області, Рівненського міського відділу УМВС України в Рівненській області, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протипраним та скасування наказу, поновлення на роботі та зобов'язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2016 ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до УМВС України в Рівненській області, до Рівненського міського відділу УМВС України в Рівненській області та до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Рівненській області №353 о/с від 06.11.2015 "По особовому складу", яким старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Рівненського МВ УМВС України Рівненської області з 06.11.2016 звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів); про поновлення на роботі на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Рівненського МВ УМВС України Рівненської області з 07.11.2016; про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Рівненській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_3 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію"; та про стягнення з УМВС України в Рівненській області середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення до моменту прийняття судом постанови у справі. Також, позивачем разом з позовною заявою подано клопотання про поновлення строку на оскарження спірного наказу.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.06.2017 р. позовну заяву ОСОБА_3 до УМВС України в Рівненській області, Рівненського міського відділу УМВС України в Рівненській області, Головного Управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу №353 о/с від 06.11.2015, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання до вчинення певних дій, залишено без розгляду, з підстав визначених ч.1 ст. 100 КАС України.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування скарги позивач посилається на те, що зі змістом вказаного наказу ознайомлений не був, про що свідчить відсутність його підпису на вказаному наказі, а копія оскаржуваного наказу йому не надавалась. З повним текстом наказу (витягом) він ознайомився після отримання відповіді на свої заяви від ГУ НП в Рівненській області від 28.10.2016 вих. №№. М-1921, М-1922 та М-1923. Таким чином, оскільки зі спірним наказом він ознайомився лише 28.10.2016 не мав змоги вчасно, згідно з вимогами ч.3 ст.99 КАС України, звернутися до суду з позовом про оскарження вказаного наказу. Вказав, що при поданні позову ним було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, відповідно до якого судом було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду, проте вже після вирішення вказаного клопотання ухвалою суду від 14 червня 2017 року неправомірно залишено його позов без розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом управління МВС України в Рівненській області №353 о/с від 06.11.2015 старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, слідчого (який призначений за рахунок посади начальника відділення) відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Рівненського МВ УМВС в Рівненській області, звільнено у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) на підставі пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через скорочення штатів) (а.с.40).

Не погоджуючись із вказаним наказом ОСОБА_3 28.11.2016 звернувся до суду з позовом про його скасування та поновлення на службі.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк визначений ч.3 ст.99 КАС України для подачі адміністративного позову, причини пропуску строку звернення до суду визнав неповажними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено шестимісячний строк для звернення особи до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, згідно частини третьої цієї статті, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, цією ж нормою встановлено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Виходячи з аналізу вказаних норм слідує, що законодавцем чітко встановлено строк звернення до суду у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби у один місяць, а також передбачено, що такий строк починає свій перебіг із моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з роботи з органів внутрішніх справ у листопаді 2015 і з цього ж часу він не перебуває у трудових відносинах з відповідачами.

Так, представник позивача визнав, що УМВС України у Рівненській області листом №3/2-2852 від 06.11.2015 повідомляло ОСОБА_3 про звільнення та про необхідність отримання трудової книжки особисто в управлінні кадрового забезпечення УМВС. За змістом цього листа, управління кадрового забезпечення управління МВС у Рівненській області вказало, що оскільки в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, яке відбулося 06.08.2015, ОСОБА_3 не прийнятий на службу до поліції, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області №353 о/с від 06.11.2015 його звільнено зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Вказаний лист був надісланий позивачу 16.11.2015 і, як вказав представник позивача, отриманий адресатом 19.11.2015 (а.с.55).

Встановлено, що в матеріалах справи міститься витяг з наказу №353 о/с від 06.07.2015 на якому міститься напис: «Ознайомлений «підпис» О.Мисливець» (а.сп.40). Однак, представник позивача не спростовував факт написання і посвідчення позивачем даної фрази, а лише вказав, що на витягу не зазначена дата такого ознайомлення.

Також, в матеріалах справи міститься копія розписки ОСОБА_3 про те, що він отримав трудову книжку, військовий квиток і ознайомлений з наказом про звільнення (а.с.39).

Суд вірно вказав, що покликання представника позивача на те, що бланк розписки містить дату 06.11.2015, а позивач в цю дату не перебував на службі і не міг отримати вказані документи є безпідставними, оскільки для вирішення питання дотримання строку звернення до суду в даному конкретному випадку календарна дата значення не має, так як відлік строку ведеться місяцями, а позивачем цей строк пропущено більш ніж десятикратно.

Крім того, згідно повідомлення Костопільського районного центру зайнятості №183/01-16 від 31.01.2017, ОСОБА_3 перебував на обліку у даному центрі зайнятості в статусі безробітного з 14.12.2015 по 01.06.2016 і для реєстрації ним було надано всі необхідні документи, передбачені Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку, осіб, які шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №198 від 20.03.2013 (а.с.87).

Виходячи з аналізу вказаних обставин, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що 14.12.2015 позивач мав на руках трудову книжку із записом про своє звільнення на підставі наказу №353 о/с від 06.07.2015, тобто достеменно знав, що він припинив публічну службу і не перебуває в трудових відносинах з відповідачами.

Як вже зазначалось, відповідно до частин другої-третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду починає відлік з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки строк звернення до суду бере свій початок від часу обізнаності позивача про його звільнення, тобто від часу фактичного припинення трудових відносин (перебування на службі), то про звільнення, і про його причини, позивач в будь-якому випадку дізнався 14.12.2015, а до суду про поновлення на публічній службі звернувся лише 28.11.2016, тобто майже через рік після звільнення.

Покликання на те, що оскаржуваний наказ УМВС України в Рівненській області №353 о/с від 06.11.2015 позивач отримав лише 28.10.2016 у відповідь на численні звернення (а.с.56-58), суд відхиляє як таке, що немає значення для вирішення спору, оскільки відсутні докази тому, що це є першим і єдиним фактом отримання спірного наказу.

В силу вимог ч.1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала.

З наведеної норми процесуального права встановлено, що адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду лише в тому разі, коли суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стрононами у справі процесуальних дій. Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Між тим жодних обставин, які є поважними у розумінні статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем не зазначено.

Стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України початок перебігу строку звернення до суду пов'язує з настанням однієї з двох обставин:

1) коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів,

2) або коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, про порушення своїх прав та інтересів ОСОБА_3 знав в будь-якому випадку 14.12.2015, а повинен був знати ще раніше.

При цьому позивачем не надано жодного доказу неможливості реалізувати своє право на захист шляхом подання позову у встановлені статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України строки.

Суд не бере до уваги покликання представника позивача на те, що судом в ухвалі про відкриття провадження вказано, що підстави для повернення позовної заяви, залишення позовної заяви без розгляду та відмову у відмови у відкритті провадження у справі, встановлені Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки, в силу вимог частини другої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам Європейського Суду з прав людини, де він зазначав, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п.22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, заява №23436/03).

Відповідно, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Таким чином, є обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що адміністративний позов, подано позивачем із пропуском строків звернення до суду з причин, які не можуть бути визнані судом поважними.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв ухвалу з додержанням вимог закону, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "14" червня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Б.С. Моніч

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "03" листопада 2017 р.

- ,