Справа № 826/26386/15
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Мельничук В.П.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оленерго» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.12.2015 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати нечинним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 3 від 22.07.2015 (т. 1 а.с. 8).

В подальшому, 14.01.2016 представником позивача уточнено позовні вимоги:

- визнати нечинним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 3 від 22.07.2015;

- визнати нечинним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві №3 від 25.11.2015.

Також, 22.01.2016 представником позивача повторно уточнено позовні вимоги:

- визнати нечинним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 3 від 22.07.2015;

- визнати нечинним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві №3 від 25.11.2015;

- визнати нечинним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві №3 від 25.11.2015.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2016 року позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві №3 від 22.07.2015 та №3 від 25.11.2015; присуджено на користь ТОВ «Оленерго» здійснений ним судовий збір у розмірі 4372,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати зазначену постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем у період з 22.05.2015 по 12.06.2015 здійснено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Оленерго» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Інтерпродукт Груп» за період з 01.09.2014 по 31.10.2014, ТОВ «Ед-Ворлд Трейд», ТОВ «Ед-Вордл Паблішинг» та ПП «ПДП Три» за період з 01.10.2014 по 31.10.2014; ТОВ «Альянс Джі Ем» та ТОВ «УФК-Груп» за період з 01.11.2014 по 30.11.2014.

За результатами перевірки складено акт від 19.06.2015 № 121/26-55-22-02/38749914, згідно висновків якого за позивачем встановлено порушення ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 065 183 грн, в тому числі: за вересень 2014 року на суму 535 017 грн; за жовтень 2014 року на суму 502 126 грн; за листопад 2014 року на суму 1 028 040 грн.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.07.2015 № 3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 2 065 183 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 516 296 грн.

Крім того, у період з 27.10.2015 по 09.11.2015 відповідачем згідно з п.п. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, п.п.78.1.1 та п.п.78.1.4 ст. 78.1 ст. 78 ПК проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Оленерго» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Ед-Волрд Паблішінг», ПП «ПДП ТРИ», ТОВ «Альянс Джі ЕМ», ТОВ «УФК-Груп», ТОВ «Паливний альянс», ТОВ «Вітера Трейд», ТОВ «Ед-Ворлд Трейд» за грудень 2014 року; ТОВ «АЙ ТІ ДЖІ», ТОВ «АЛЬЯНС ДЖІ ЕМ», ТОВ «Ед-Ворлд Трейд», ТОВ «УФК-Груп», ТОВ «ТК «МАНГО-ТРЕЙД» та ТОВ «Вітера Трейд» за січень 2015 року; ПП «Агрогермес-Шем, ТОВ «Алеанза», ТОВ «Паливний альянс» за березень 2015 року; з ТзОВ «ТК «ІНТЕГРАЛ», ТОВ «Паливний альянс», з ТОВ «ЗНГК», з ТОВ «ТЕМІРТРАНС-ЗАХІД», з ТОВ «ЖАН РОЛАН» , ТОВ «ПЕТРОЛ-НАВІГАТОР» та ТОВ «УКРОЙЛПРОДУКТ» за квітень 2015 року; з ТОВ «Алєанза» за травень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт №490/26-55-22-03/38749914 від 16.11.2015, згідно висновків якого за позивачем встановлені порушення: ст. 185, п. 198.3 п.198.6 ст. 198 ПК, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 7 999 888 грн, в тому числі: за грудень 2014 року на суму - 2 360 556,00 грн, за січень 2015 року на суму - 4 973 705 грн, за березень 2015 року на суму - 665 627 грн та суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на загальну суму 226 066 грн, в тому числі - за березень 2015 року на суму 210 266,00 грн, за травень 2015 року на суму 15 800,00 грн.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 25.11.2015:

- № 3, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 226 006 грн, у тому числі за березень 2015 року у розмірі 210 266 грн та за травень 2015 року у розмірі 15 800 грн.

- № 3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 7 999 888 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 3 999 944 грн.

Не погоджуючись із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями від 22.07.2015 № 3, від 25.11.2015 №№ 3, 3, позивач звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати зазначені рішення.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, суд розглянув виключно вимоги, що стосувалися податкових повідомлень-рішень від 22.07.2015 №3 та від 25.11.2015 №3, не вирішивши питання правомірності податкового повідомлення-рішення від 25.11.2015 № 3. Відповідач в апеляційній скарзі на зазначених обставинах не акцентує уваги, а тому, враховуючи вимоги ч.ч. 1, 4 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для вирішення питання правомірності податкового повідомлення-рішення від 25.11.2015 № 3.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп.пп. «а», «б» п. 185.1 ст. 185 ПК об'єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленню пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК. Так, згідно з положеннями п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

При цьому, варто звернути увагу, що одним із принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону № 996-XIV). У відповідності до зазначеного принципу, неважливо яку операцію було оформлено документально, значення має виключно те, яка операція була здійснена фактично. Тобто, документальне оформлення операції, відмінної від тої, яка реально відбулася, не дає права особі обліковувавати таку операцію, натомість обліку підлягає та операція, яка фактично відбулася.

Відповідно до ст. 1 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладені норми первинний документ може бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку виключно у разі фактичного здійснення тієї господарської операції, про яку він містить відомості. Тобто для бухгалтерського та податкового обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року (№ 21-4953а15) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку тощо.

Таким чином, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача.

З документів, які наявні в матеріалах справи вбачається наступне.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Ед-Ворлд Трейд» (постачальник) укладено договір поставки № 1110147 від 01.10.2014 (т. 1 а.с. 26-29) у відповідності до п.п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов'язується виготовити та поставити покупцю поліграфічну продукцію, виготовлення якої буде затребуване покупцем, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити таку продукцію в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Вид та характеристики продукції, термін її виготовлення та вартість, інші за необхідності умови наводяться в протоколах-погодженнях на партії продукції, які є невід'ємними частинами цього договору.

На підтвердження обґрунтованості формування показників податкової звітності за вказаним договором позивачем надано: протоколи погодження на партію продукції (т. 1 а.с. 30-35); видаткові накладні (т. 1 а.с. 49); акт звірки взаємних розрахунків (т. 1. а.с. 50); замовлення (т. 1 а.с. 51-53); платіжні доручення (т. 1 а.с. 54-69). До суду першої інстанції позивач також надавав макети товару, які, однак, не було залучено судом до матеріалів справи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне звернути увагу на те, що в матеріалах справи відсутні податкові накладні, виписані ТОВ «Ед-Ворлд Трейд», які для позивача, як зазначалося вище, слугують безпосередньою підставою для формування спірного податкового кредиту. Також позивачем не було надано протоколів-погодження (п. 3.2), актів прийому-передачі (п. 3.5), а також доказів транспортування придбаної продукції.

Також, між ТОВ «Альянс Джі Ем» (постачальник) та позивачем укладено договір поставки № 57 від 04.11.2014 (т. 1 а.с. 70-73, т. 2 а.с. 59-62) у відповідності до умов якого постачальник в порядку та на умовах, передбачених даним договором зобов'язується поставити покупцю поліграфічну продукцію, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його відповідно до умов, даного договору. Найменування, кількість ціна та специфікація товару визначається в додаткових угодах (додатках), які є невід'ємними частинами цього договору. Документи на товар, які постачальник повинен передати покупцю разом з товаром: накладні, податкові накладні, рахунок фактури.

На підтвердження реальності виконання умов зазначеного договору, позивачем були надані: додатки до договору (т. 1 а.с. 74-76, т. 2 а.с. 63-65); видаткові накладні (т. 1 а.с. 83-95, т. 2 а.с. 66-78); рахунки-фактури (т. 1 а.с. 98-100); податкові накладні (т. 1 а.с. 103-107); платіжні доручення (т. 1 а.с. 108-109). До суду першої інстанції позивач також надавав макети товару, які, однак, не було залучено судом до матеріалів справи.

Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів передачі постачальнику макетів продукції, а також доказів транспортування придбаної продукції.

Позивачем (замовник) з ТОВ «Альянс Джі Ем» (виконавець) було також укладено договір виконання робіт № 62 від 11.11.2014 (т. 1 а.с. 77) у відповідності до умов якого виконавець зобов'язується виконати роботи з розповсюдження рекламної продукції в офісах підприємств, установ та організацій м. Києва.

На підтвердження реальності виконання умов зазначеного договору, позивачем були надані: додатки до договору (т. 1 а.с. 79-82); акт здачі-прийняття робіт (т. 1 а.с. 96); рахунок-фактура (т. 1 а.с. 101); податкова накладна (т. 1 а.с. 102).

Також позивач надав суду акт звірки взаємних розрахунків з ТОВ «Альянс Джі Ем» (т. 1. а.с. 97).

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що позивач передавав ТОВ «Альянс Джі Ем» будь-яку рекламну продукцію (п. 3.1). Слід також відмітити, що в матеріалах справи наявна лише перша та остання сторінки зазначеного договору.

Відповідно до договору поставки № 1411147 від 14.11.2014 (т. 1 а.с. 123-126, т.2 а.с. 32-35), укладеного між позивачем (постачальник) та ТОВ «УФК-Груп» (замовник), постачальник зобов'язується виготовити та поставити покупцю поліграфічну продукцію, виготовлення якої буде затребуване покупцем, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити таку продукцію в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Вид та характеристики продукції, термін її виготовлення та вартість, інші за необхідності умови наводяться в протоколах-погодженнях на партії продукції, які є невід'ємними частинами цього договору.

На підтвердження обґрунтованості формування показників податкової звітності за вказаним договором позивачем надано: видаткова накладна (т. а.с. 127- 137); протоколи погодження на партію продукції (т. 1 а.с. 16-22, т. 2 а.с. 36-43); видаткові накладні (т. 1 а.с. 23-25, т. 2 а.с. 47-52).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів передачі постачальнику макетів продукції та доказів транспортування придбаної продукції.

Крім того, між позивачем (замовник) та ТОВ «УФК-Груп» (виконавець) укладено договір № 2509145 від 25.09.2014 (т. 1 а.с. 110-113, т. 2 а.с. 5-8) предмет якого було розміщення реклами у ЗМІ.

На підтвердження обґрунтованості формування показників податкової звітності за вказаним договором позивачем надано: додатки до договору (т. 1 а.с. 114-122, т. 2 а.с. 9-18); акти здачі-прийняття робіт (т. 1 а.с. 138-140, т. 2 а.с. 19-21, т. 2 а.с. 44-46); видаткові накладні (т. 2 а.с. 22-27). До суду першої інстанції позивач також надавав макети журналів, які, однак, не було залучено судом до матеріалів справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів передачі постачальнику макетів рекламних матеріалів (п. 2.2.3). Колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу на те, що в матеріалах справи відсутні податкові накладні, виписані ТОВ «УФК-Груп», які для позивача, як зазначалося вище, слугують безпосередньою підставою для формування спірного податкового кредиту.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Інтерпродукт Груп» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 01-08-11/13 від 25.11.2013 (т. 1 а.с. 146-151).

На підтвердження обґрунтованості формування показників податкової звітності за вказаним договором позивачем надано: прибуткові накладні (т. 1 а.с. 152-158); податкові накладні (т. 1 а.с. 159-167); рахунки-фактури (т. 1 а.с. 167-172); банківська виписка (т. 1 а.с. 176).

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне звернути увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази здійснення транспортування зазначеного пального, у наданих документах відсутні належні відомості про місце завантаження/розвантаження товару, не надано жодних документів, передбачених Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 № 281/171/578/155.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Ед-Вордл Паблішинг» (виконавець) укладено договір № 20141015 від 15.10.2014 (т. 1 а.с. 177-179, т. 2 а.с. 123-125) згідно умов якого виконавець зобов'язується виконати наступні роботи: розповсюдження рекламної продукції в офісах підприємств, установ та організацій м. Києва.

На підтвердження обґрунтованості формування показників податкової звітності за вказаним договором позивачем надано: додатки до договору (т. 1 а.с. 180-187, т. 2 а.с. 126-133); акт звірки розрахунків (т. 1 а.с. 196); платіжні доручення (т. 1 а.с. 197-204, 209-212); податкові накладні (т. 1 а.с. 214-215, 217), акти виконаних робіт (т. 2 а.с. 140-143). До суду першої інстанції позивач також надавав макети товару, які, однак, не було залучено судом до матеріалів справи.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що позивач передавав ТОВ «Ед-Вордл Паблішинг» будь-яку рекламну продукцію (п. 3.1), відсутні результати робіт в електронному вигляді (п. 3.3), не надано рахунки, на підставі яких виписані акти прийому-передачі.

Крім того, позивачем до матеріалів справи були долучені первинні документи: видаткові накладні на поліграфічну продукцію (т. 1 а.с. 188-195, т. 2 а.с. 134-139); платіжні доручення на поліграфічну продукцію (т. 1 а.с. 205-208); податкові накладні на рекламну продукцію (т. 1 а.с. 213, 216), акт на послуги з дизайну, макетування та підготовки макетів (ч. 2 а.с. 144). Проте, в матеріалах справи відсутній договір, укладений з ТОВ «Ед-Вордл Паблішинг» щодо поставки рекламної, поліграфічної чи іншої продукції.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Ай Ті Джі» (виконавець) укладено договір № 54 від 09.01.2015 на поставку поліграфічної продукції.

На підтвердження обґрунтованості формування показників податкової звітності за вказаним договором позивачем надано: додатки до договору (т. 2 а.с. 149-156), видаткові накладні (т. 2 а.с. 165-170).

Колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу на те, що в матеріалах справи відсутні податкові накладні, виписані ТОВ «Ай Ті Джі», які для позивача, як зазначалося вище, слугують безпосередньою підставою для формування спірного податкового кредиту. Також Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів передачі постачальнику макетів рекламних матеріалів, а також доказів транспортування придбаної продукції.

Позивачем до матеріалів справи також було долучені первинні документи: акти приймання робіт з розповсюдження реклами та підтримки сайту (т. 2 а.с. 156-164). Проте, в матеріалах справи відсутній договір, укладений з ТОВ «Ай Ті Джі» щодо розповсюдження реклами чи підтримки сайту.

Слід відмітити, що матеріали справи не містять жодних первинних чи інших документів, що стосуються виконання наявного в матеріалах справи договору № 01.09/14-Д від 01.09.2014, що укладений позивачем з ПП «ПДП ТРИ» (т. 1 а.с. 141).

Колегія суддів апеляційного суду також констатує відсутність податкових накладних, актів прийому-передачі та інших первинних документів, виписаних за результатами господарських операцій позивача з ТОВ «Агрогермес-ШЕМ» (т. 2 а.с. 172-198), ТОВ «Алєанза» (т. 2 а.с. 199-210).

Апеляційним судом 10.10.2017 було запропоновано позивачу надати додаткові документи документи, що підтверджують здійснення спірних господарських операцій. Проте, жодних додаткових доказів позивачем до суду апеляційної інстанції надано не було.

Одним із принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону № 996-XIV). У відповідності до зазначеного принципу, неважливо яку операцію було оформлено документально, важливо виключно те, яка операція була здійснена фактично. Тобто, документальне оформлення «іншої» операції, ніж тої, яка реально мала місце, не дає права особі обліковувавати таку «іншу» операцію, натомість обліку підлягає та операція, яка фактично відбулася.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про недостатність наданих позивачем доказів на підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій. У даному випадку, на думку апеляційного суду, зазначені господарські операції фактично не відбулися, а оформлені лише документально, що, у свою чергу не дає позивачу права на формування сум податкової звітності (податкового кредиту) за такими операціями.

Апеляційний суд вважає за необхідне також звернути увагу на те, що у первинному позові позивачем оскаржено виключно податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.07.2015, прийняте на підставі висновків акта перевірки від 19.06.2015 № 121/26-55-22-02/38749914. В подальшому позивачем уточнено позовні вимоги та додатково оскаржено також податкові повідомлення-рішення від 25.11.2015 № 3, 3, що прийняті на підставі акта перевірки №490/26-55-22-03/38749914 від 16.11.2015.

Фактично у даному випадку позивачем було здійснено зміну підстави та предмету спору, оскільки додатково оскаржено інші рішення відповідача, прийняті на підставі іншого акту перевірки та за інших фактичних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) <…> до початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

Не зважаючи на викладене, судом першої інстанції не було перевірено зазначені заяви позивача про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 25-267, т. 2 а.с. 1) на предмет їх відповідності вимогам КАС. Судом першої інстанції не вирішувалося питання про їх прийняття, так само не було вирішено питання наявності підстав для їх повернення. Тобто, за результатами розгляду питання про прийняття заяв про зміну позовних вимог, судом не було прийнято відповідного процесуального рішення - ухвали суду, як того передбачають вимоги ст. 137 КАС.

З огляду на це, на думку колегії суддів, суд першої інстанції протиправно в оскаржуваній постанові вирішив питання скасування податкового повідомлення-рішення №3 від 25.11.2015.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав на задоволення позовних вимог необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Вирішуючи питання судових витрат, колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017 відповідачу було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі. У судовому засіданні апеляційного суду відповідачем було надано платіжне доручення про сплату 240 591,64 грн судового збору.

За таких обставин, враховуючи, що рішення у даній справі у повній мірі прийнято на користь відповідача, то колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність стягнення на його користь сплаченого ним судового збору у розмірі 240 591,64 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2016 року скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Оленерго» відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві сплачений судовий збір у розмірі 240 591 (двісті сорок тисяч п'ятсот дев'яносто одна) грн 64 коп.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук

Повний текст рішення виготовлений 06.11.2017.

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Мельничук В.П.

Земляна Г.В.