Справа № 820/4816/17
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

07 листопада 2017 р. Справа № 820/4816/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагайдака В.В., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Чан ОСОБА_1 Тху до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Чан ОСОБА_1 Тху, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд: скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області №112 від 06.09.2017 про скасування дозволу на імміграцію в Україні гр. ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Чан ОСОБА_1 Тху, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення відповідача яким йому скасовано дозвіл на імміграцію в Україну є незаконним та таким, що порушує права, свободи і законні інтереси іноземця та його право на постійне проживання в Україні, у звязку з чим підлягає скасуванню.

У судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивача через канцелярію суду 23 жовтня 2017 року надійшло клопотання про розгляд справи без його присутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях наданих до суду. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, у судове засідання не прибув, правом участі у судовому засіданні не скористався, письмової правової позиції до суду не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності третьої особи.

Суд на підставі ч.6 ст.128 КАС України вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно ст.41 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Згідно матеріалів справи, громадянка ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Чан ОСОБА_1 Тху, ІНФОРМАЦІЯ_2, прибула в Україну разом з чоловіком у 2002 році, подружжя має двох дітей: ОСОБА_1 Мінь Туан ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позивач 20 травня 2006 року звернувся до Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка є матірю іммігранта та її неповнолітній син ОСОБА_1 Мінь Туан, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» має право на отримання дозволу на імміграцію як особа, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

За результатами розгляду вказаного клопотання, керівництвом ВГІРФО ГУМВС України в Київській області 20.06.2006 прийнятий висновок щодо надання позивачу дозволу на імміграцію відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» та документовано посвідкою на постійне проживання серії КВ №11416/56196. Разом з позивачкою дозвіл на імміграцію в Україну отримав син позивачки ОСОБА_1 Мінь Туан, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом встановлено, що до Управління ДМС у Київській області надійшов запит №04/17894 від 28.07.2017 з ГУ ДМС в Харківській області щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Чан ОСОБА_1 Тху, яка звернулась із заявою про обмін посвідки на постійне проживання, оскільки діюча є непридатною для використання.

Під час проведення перевірки УДМС в Київській області встановлено, що рішення прийняте ВГІРФО ГУМВС України в Київській області 20.06.2006 про надання дозволу на імміграцію позивачу відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону, суперечить вимогам міграційного законодавства.

Так, відповідно до висновку про перевірку законності надання дозволу на імміграцію позивачу від 06.09.2017 Управління ДМС України в Київській області встановлено, що неповнолітній син ОСОБА_1 Мін Туан, ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент прийняття документів у його матері, не мав дозволу на імміграцію, а також, не підтверджено йому належність до громадянства України.

Тобто, громадянка ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Чан ОСОБА_1 Тху не може бути визнана як мати іммігранта, а за таких обставин, відповідач вважає за доцільне скасувати дозвіл на імміграцію громадянці ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Чан ОСОБА_1 Тху та вилучити посвідку на постійне проживання серії КВ №11416/56196 від 20.06.2006.

Управлінням ДМС України в Київській області 06 вересня 2017 року прийнято рішення №112 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну».

Позивач, не погодившись з останнім, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року «Про імміграцію» (далі - Закон № 2491-ІІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з п.2, 3 ч.1 ст.6 Закону України «Про імміграцію», спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Згідно з положеннями п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Стаття 9 Закону України «Про імміграцію» встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Крім зазначених документів, зокрема, подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

Особи, які постійно проживають за межами України, за винятком осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію подають також довідку про відсутність судимості.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про імміграцію» встановлено, що особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до п.12 Порядку №1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Судом встановлено, що ВГІРФО ГУМВС України в Київській області прийнято рішення щодо надання позивачу дозволу на імміграцію відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як особі, яка є матірю іммігранта та документовано посвідкою на постійне проживання №11416/56196 від 20.06.2006. ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області не встановлено підстав для відмови позивачу в наданні дозволу на імміграцію.

Проте, у висновку УДМС України в Київській області від 06.09.2017 зазначає, що неповнолітній ОСОБА_1 Мінь Туан ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент прийняття документів у його матері не мав дозволу на імміграцію, а також, не підтверджено йому належність до громадянства України, оскільки довідка про реєстрацію особи громадянином України №2379, видана Управлінням у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС і Харківській області 21.05.2009.

Таким чином, на думку УДМС України в Київській області, громадянка ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Чан ОСОБА_1 Тху не могла бути визнана як мати іммігранта.

Також у висновку зазначено, що відповідно до п.6 ч.7 ст.9 Закону України «Про імміграцію», подається нотаріально засвідчений документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленому в Україні. Однак, відповідно до законодавства лише повнолітня дитина може нести фінансові зобовязання перед батьками, а тому ця вимога не могла бути виконана позивачем, що відповідно до п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію» є підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Проте, матеріалами встановлено, що у дозволі на імміграцію, прийнятий ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 20.06.2006 №17-3312 разом з позивачкою дозвіл на імміграцію отримав її син ОСОБА_1 Мінь Туан, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Так, спірне рішення відповідача прийнято на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» (інші випадки, передбачені законами України). Проте, в рішенні не міститься посилань на встановлений УДМС України в Київській області інший випадок, передбачений законом України, крім визначений ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» .

Окрім того, доказів надання позивачем при отриманні дозволу на імміграцію неповного пакету документів або неподання неправдивих відомостей відповідачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав, у розумінні ст.12 Закону України «Про імміграцію» для скасування позивачу дозволу на імміграцію.

Отже, відповідачем не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини у виниклих обставинах. Скасування цього дозволу, а не його зміна або скасування з прийняттям нового рішення, без врахування обставин, які існують, суттєво порушує права позивача, оскільки він мав передбачені законом підстави на отримання дозволу на імміграцію.

Такими наслідками, відповідно до ст.13 Закону України «Про імміграцію», є обов'язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа, яка не виїхала протягом місяця, підлягає видворенню в порядку передбаченому законодавством. Крім того, згідно зі ст.14 цього Закону, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Окрім цього, у позовній заяві Чан ОСОБА_1 Тху зазначила, що оскаржуване рішення Управління ДМС у Київській області порушує права малолітньої дитини позивача - ОСОБА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7. Оскільки, у разі скасування дозволу на імміграцію позивачу, малолітній ОСОБА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 втрачає законну підставу для проживання в Україні.

Суд, вирішуючи спір по суті, враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення по справі «ОСОБА_4 проти Сполученого Королевства» (McMichael v. United Kingdom) від 24.02.1995, Series A, №307, р.55, §86 «для матері/батька і дитини головним елементом сімейного життя є можливість постійного спільного проживання».

Тобто, втручання органу державної влади в сімейне життя позивача є неправомірним, під час прийняття рішення не враховувалась наявність малолітньої дитини та її законне право на проживання разом з батьками.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, рішення відповідача, прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 8-14, 71, 94, 128, 160-163, 186, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Чан ОСОБА_1 Тху до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення задовольнити.

Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області №112 від 06.09.2017 про скасування дозволу на імміграцію в Україні гр. ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Чан ОСОБА_1 Тху, ІНФОРМАЦІЯ_1

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сагайдак В.В.