Справа № 214/5368/17
Суддя: Чернова Н. В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/5368/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2017 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.

при секретарі Лєбєдєвої А.В.,

розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2017 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення з 01.03.2016 року виплати пенсії позивачу та невиплати їй пенсійних виплат за минулий час, а саме з 01.03.2016 року по 01.05.2017 року; зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу належної пенсії за весь минулий час, а саме з моменту припинення її виплати, тобто з 01.03.2016 року по 01.05.2017 року; стягнути звідповідача на її користь усі понесені судові витрати; відповідно до п.1 ч.І ст.256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Свій позов обґрунтовує наступним. З липня 2009 року позивач користується правом на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням №, від 23.07.2009 року виданим Пенсійним фондом України. Навесні 2015 року, у зв'язку з неспроможністю держави забезпечити громадський порядок, захистити права, свободи та інтереси своїх громадян на території окремих районів Луганської та Донецької областей, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства, позивач була змушена залишити своє місце проживання у місті Донецьк Донецької області та перемістилася до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Відразу після свого переїзду до м. Кривий Ріг, позивач подала заяву до відповідача щодо переведення її пенсійної справи до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та здійснення виплати належної їй пенсії за її новим місцем перебування. 17.04.2015 року, позивач було взято на облік внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідкою № від 17.04.2015 року, виданою Управлінням соціального захисту населення Саксаганської районної у місті ради.

01.06.2015 року позивача було взято на пенсійний облік в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та відповідач здійснював нарахування та виплату їй пенсії 01.06.2015 року по 01.03.2016 року. Однак з 01.03.2016 року відповідач перестав виплачувати належну позивачу пенсію. Позивач неодноразово зверталася до відповідача, із заявами, якими вимагала роз'яснення підстав та причин припинення виплати її пенсії, а також погасити заборгованість, на що отримала відповідь від 31.07.2017 року за вих.№С-101, згідно якої виплата пенсії їй була припинена з 01.03.2016 року згідно списків осіб, інформація щодо яких потребує перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території. Цим же листом її повідомлено, що за результатами засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Саксаганської районної у місті ради, відповідно до протоколу №05-3 від 19.05.2017 року, прийнято рішення про призначення їй соціальної виплати (пенсії) з 01.05.2017 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Позивач вважає такі дії відповідача щодо припинення виплати належної їй пенсії протиправними, у зв'язку із чим, була змушена звернутись до суду.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.09.2017 року відкрито скорочене провадження у справі.

13.10.2017 року від відповідача надійшло заперечення проти позову, в якому зазначено, що дійсно з01.03.2016 виплата пенсії позивачу було призупинено згідно списків осіб, інформація щодо яких потребує перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території. Згідно абз.8 п.1 Постанови КМУ від 05.11.2014р. за №637 поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними у м. Києві і Севастополі державними адміністраціями виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад; згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016р., №365.

26.05.2017 року з управління праці та соціального захисту населенні виконкому Саксаганської районної у місті ради надійшов витяг з протоколу засідання комісії по вирішенню питань, пов'язаних з наданням населенню субсидій і державних допомог від 19.05.2017р. за №05-3, згідно якого вирішено призначити позивачу соціальну виплату (пенсію) відповідно до Постанови КМУ від 08.06.2016р., №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам з 01.05.2017 року. Виплату пенсії поновлено з 01.05.2017 року. Окремо зазначають, що ПФУ є виконавчим органом і здійснює свою діяльність відповідно до вимог чинного законодавства України. Проти вимог щодо стягнення судових витрат заперечують у повному обсязі. У задоволені адміністративного позову просять відмовити у повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали адміністративної справи, врахувавши судову практику з розгляду справ даних правовідносин, оцінивши зібрані по справі докази, повідомлені позивачем, відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач користується правом на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням №, від 23.07.2009 року виданим Пенсійним фондом України. Навесні 2015 року, у зв'язку з неспроможністю держави забезпечити громадський порядок, захистити права, свободи та інтереси своїх громадян на території окремих районів Луганської та Донецької областей, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, позивач була змушена залишити своє місце проживання у місті Донецьк Донецької області та перемістилася до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Відразу після свого переїзду до м. Кривий Ріг, позивач подала заяву до відповідача щодо переведення її пенсійної справи до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та здійснення виплати належної їй пенсії за її новим місцем перебування. 17.04.2015 року, позивача було взято на облік внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідкою № від 17.04.2015 року, виданою Управлінням соціального захисту населення Саксаганської районної у місті ради.

01.06.2015 року позивача було взято на пенсійний облік в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та відповідач здійснював нарахування та виплату їй пенсії 01.06.2015 року по 01.03.2016 року.

З 01.03.2016 року відповідач перестав виплачувати належну позивачу пенсію. Позивач звернулась до відповідача із заявою, якою вимагала роз'яснення підстав та причин припинення виплати її пенсії, а також погасити заборгованість, на що отримала відповідь від 31.07.2017 року за вих.№С-101, згідно якої, виплата пенсії їй була припинена з 01.03.2016 року згідно списків осіб, інформація щодо яких потребує перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території. Цим же листом її повідомлено, що за результатами засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Саксаганської районної у місті ради, відповідно до протоколу №05-3 від 19.05.2017 року, прийнято рішення про призначення їй соціальної виплати (пенсії) з 01.05.2017 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Отже, спірним питанням є правомірність дій відповідача щодо призупинення виплати пенсії позивачу та відмова у її виплаті за період часу з 01.03.2016 року по 01.05.2017 року.

У п.3.1.Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 вказано, що в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. У п.3.3. Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 вказано, що виходячи із правової позиції, соціальної природи пенсій право громадянина не одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції Україні повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" №8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до ст.ст.8,22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституції України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

За приписами ст.8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справі "Пічкур проти України" як джерело права відповідно до України від 23.02.2006 року, №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюються в установах Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому. Зазначені виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії такої довідки, виданої після 09.09.2015 року. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати.

Отже, умовами виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк" або з доставкою додому весь час дії такої довідки.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: вчинила дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням. Відповідно до ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. У ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.49 вказаного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Відповідач не вказав, яка з обставин, визначених статтею 49 зазначеного Закону, стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії, а тому на час припинення відповідачем виплати позивачу пенсії були відсутні, встановлені зазначеним Законом на це підстави.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 08.06.2016 року №365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі: наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Слід зазначити, що припинення виплати пенсії позивачу відбулося 01 березня 2016 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 08.06.2016 року №365 та з підстав, не передбачених у ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому припинення виплати пенсії позивачу з підстав вказаних у Порядку також є необґрунтованим.

Відповідно до ч.3 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згідно частини 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, суд приходить до висновку, що припинення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому такі його дії слід визнати протиправними та зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу призначеної раніше пенсії за період часу з 01.03.2016 року по 01.05.2017 року.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Статтею 55 Конституції України передбачено що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними, суд зазначає наступне. Належним чином оформлену відповідь на звернення позивача щодо ситуації із припиненням виплати пенсії, відповідач надав лише 31.07.2017 року, отже за захистом своїх порушених прав та інтересів із обґрунтованим адміністративним позовом, позивач отримала змогу лише із цієї дати. Отже, позивач використала усі можливі способи захисту своїх прав та інтересів, шляхом досудового врегулювання спірних питань та звернення до відповідача із відповідною заявою.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані та законні, а заперечення представника відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.6,17,19,22 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 06.07.1999 року, №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року, №5-рп/2002, ст.ст.2,6,10-12,14,69,71,94,99,159-163, 183-2,267 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії, - задовольнити.

Визнати причину пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом поважною.

Визнати протиправними дії Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо припинення з 01.03.2016 року виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження (РНОКПП НОМЕР_1) та невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за минулий час, а саме з 01.03.2016 року по 01.05.2017 року.

Зобов'язати Криворізьке центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1) належної пенсії за весь минулий час, а саме з моменту припинення її виплати, тобто з 01.03.2016 року по 01.05.2017 року.

Стягнути з Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 усі понесені судові витрати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України, допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Чернова Н.В.