Справа № 426/238/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Попова О.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року справа №426/238/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ястребової Л.В.,

суддів Васильєвої І.А., Компанієць І.Д.,

секретар Терзі Д.А.

за участі представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року у справі № 426/238/17 за позовом ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_5 до Луганського комунального закладу "Обласний центр медико-соціальної експертизи" спеціалізована психіатрична МСЄК про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

12.01.2017 року ОСОБА_4 звернулась в інтересах ОСОБА_5 до суду з адміністративним позовом до суду з адміністративним позовом до Луганського комунального закладу "Обласний центр медико-соціальної експертизи" спеціалізована психіатрична МСЄК (надалі відповідач) про визнання дій відповідача щодо безпідставності зміни групи інвалідності з ІІ на ІІІ незаконними та зобовязати відповідача провести повторну комісію та встановити ОСОБА_5 Євгенівні ІІ групу інвалідності безстроково (а.с. 2-4).

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач із таким судовим рішенням не погодилась, звернувшись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що висновок суду першої інстанції, що відповідачем позивачу надано розяснення стосовно причин зміни інвалідності ОСОБА_5 не відповідає дійсності, оскільки ніяких розяснень позивачем від відповідача отримано не було і навіть з висновками, зазначеними у медичній документації позивач не мав змоги ознайомитись. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що на запит адвоката, до якого позивач звернулась за правовою допомогою надано відповідь про надання висновків медичного обстеження, адже ані адвокат, ані позивач на неодноразові письмові звернення відповідей не отримували. До того ж, апелянт вказує, що починаючи з повноліття «Обласним центром МСЕК» позивачці була встановлена друга група інвалідності. (а.с. 76-78).

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом ІІ групи з дитинства, діагноз «Легка розумова відсталість (дебільність глибока), обумовлена перитинальною паталогією, синдром емоційно-вольової нестійкості по торпедному типу F-70.1, що підтверджено епікризами з історії хвороби (а.с. 12,13-14).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААБ № 090716 (первинний огляд) ОСОБА_6 з 01.12.2011 року встановлено другу інвалідності (інвалідність з дитинства) та зазначено, що інвалідність встановлена на строк до 01.12.2012 року, дата чергового переогляду 09.11.2012 року (а.с. 20).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААБ № 337966 (повторний огляд) ОСОБА_6 з 01.12.2012 року встановлено другу інвалідності (інвалідність з дитинства) та зазначено, що інвалідність встановлена на строк до 01.12.2013 року, дата чергового переогляду 10.11.2013 року (а.с. 21).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААБ № 665171 (повторний огляд) ОСОБА_6 з 01.12.2014 року встановлено другу інвалідності (інвалідність з дитинства) та зазначено, що інвалідність встановлена на строк до 01.12.2015 року, дата чергового переогляду 16.11.2015 року (а.с. 26).

У грудні 2015 році, при повторному огляді МСЕК, ОСОБА_6 встановлено ІІІ групу інвалідності бесстроково, про що свідчить довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії ААА № 156876 (а.с. 16).

14 грудня 2015 року лікарем-психологом ОСОБА_7, в ході патопсихологічного обстеження виявлено:

- недорозвиток інтелектуально-мнестичних функцій по оліговренічному (олігофреничний регістр синдром) на рівні вираженої дебільності;

- виражена емоційно-вольова нестійкість;

- низький рівень АРЛ;

- низький рівень ПП;

- легка виснаженість психічних процесів.

Не погоджуючись із рішенням про зміну інвалідності у грудні 2015 року, адвокат позивача ОСОБА_8 звернувся до відповідача із запитом № 39 від 08.12.2016 року про надання копій документів медичного обстеження, які стали підставою для зміни медичного діагнозу хворою та зміни групи інвалідності (а.с. 23, 49).

Крім того, позивач зверталась до Міністерства охорони здоровя України зі скаргою на дії Луганської спеціальної психіатричної МСЕК щодо порушення вимог чинного законодавства про охорону здоровя та просила визнати дії відповідача щодо безпідставності зміни групи інвалідності ОСОБА_5 незаконними та притягнути винних до відповідальності та розглянути можливість та сприяти у встановленні ОСОБА_5 ІІ групи інвалідності безстроково (а.с. 24-25).

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, ОСОБА_4 зазначила, що ані вона, ані адвокат так і не отримали відповіді на свої запити та скарги ані від відповідача, ані від Міністерства охорони здоровя України, вважала, що дії відповідача щодо зміни відповідачем групи інвалідності ОСОБА_5 з ІІ групи на ІІІ групу є незаконними, а тому просила суд захистити права своєї дитини та зобовязати відповідача провести повторну комісію та встановити ОСОБА_5 Євгенівні ІІ групу інвалідності безстроково.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що так як законодавством України чітко визначено органи, до компетенції яких входить вирішення питань щодо визнання громадян інвалідами, тому суд не може взяти на себе повноваження органу, що здійснює медико-соціальну експертизу, так як в такому разі суд вийде за межі своєї компетенції, вимога позивача про зобовязання відповідача провести повторну комісію та зобовязання відповідача встановити 2 групу інвалідності безстроково, задоволенню не підлягають. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскільки під час засідання МСЕК ОСОБА_4 не оспорювала висновок щодо групи інвалідності та позивачам розяснено їх право на звернення до лікаря-психіатра з метою переогляду групи інвалідності, яким вони не скористались для вирішення спору в позасудовому порядку, вимога позивача про визнання відповідачем зміни групи інвалідності незаконними задоволенню також не підлягає.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Спеціальним Законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів

в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини

і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересам є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII (надалі Закон № 875-XII).

Так, статтею 2 Закону № 875-XII визначено, що інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Абзацом 4 статті 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» № 2961 встановлено, що інвалідність - міра втрати здоров'я у зв'язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до статті 3 Закону № 875-XII, інвалідність, як міра втрати здоров'я, визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Згідно абзацу 8 Закону № 2961, медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

В свою чергу, процедура проведення медико-соціальної експертизи визначена Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі іменується - Положення №1317).

Відповідно до пункту 3 Положення №1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 17 Положення №1317, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Із заперечень відповідача на адміністративний позов вбачається, що 02.12.2015 року ОСОБА_5 разом з матір'ю з'явилися на засідання спеціалізованої психіатричної МССК. Згідно висновку завідуючого кафедри психіатрії ЛДМУ ОСОБА_9 у ОСОБА_5 виявлена: Легка розумова відсталість у ступені помірно вираженої дебільності, помірно виражена емоційно-вольова нестійкість. На підставі даних, отриманих в результаті дообестеження ОСОБА_10 спеціалізованою психіатричною МССК був встановлений діагноз: Легка розумова відсталість у ступені помірної дебільності (К) - 60 балів) з помірно вираженим синдромом емоційно вольової нестійкості і з 01.12.2015 року. встановлена ІІІ група інвалідності, категорія "інвалідність з дитинства" безстроково. Крім того, як зазначає відповідач у письмових запереченнях на адміністративний позов, на засіданні спеціалізованої психіатричної МССК знаходилася ОСОБА_4 їй були надані роз'яснення про причини зміни групи інвалідності її дочки, проти встановлення III групи інвалідності «безстроково» ОСОБА_4 не заперечувала. Також, їй були надалі розяснення про те, що у разі погіршення психічного стану її дочки, вона може звернутися до лікаря-психіатра і у випадку направлення на МСЕК форми 088/о група інвалідності може бути переглянута.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що позивачу не надано розяснення стосовно причин зміни інвалідності ОСОБА_5 і навіть з висновками, зазначеними у медичній документації позивач не мав змоги ознайомитись і ні на запит адвоката ОСОБА_8 про надання висновків медичного обстеження, ні на неодноразові письмові звернення до відповідача, а також до Міністерства охорони здоровя позивач не отримували відповідей.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 11 травня 2016 року від Міністерства охорони здоровя України до Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації надійшов лист з проханням розглянути звернення ОСОБА_4, повернутися до розгляду питання про зміну інвалідності та про результати повідомити відділ організації соціальної допомоги окремим категоріям громадян (а.с. 54),

Проте, 13.06.2016 року спеціалізованою психіатричною МССК за № 84 від 13.06.2016р. була підготовлена інформація щодо ОСОБА_5 на ім'я головного лікаря ОЦ МСС, а за №80 від 14.06.2016р. за його підписом відправлена відповідь заявниці (а.с.57-58), питання про зміну інвалідності не розглядалося.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вирішення питань стану здоров'я інваліда, визначення ступеня обмеження його життєдіяльності та встановлення групи інвалідності не входить до компетенції адміністративного суду.

Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008, згідно з яким, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

При цьому, судом не враховано, що відповідно до ч. 2 ст.. 71 кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, засідання МСЕК проводилося у 2015 році та на час проведення експертизи стан позивача відповідав критерію ІІІ групи інвалідності. На час розгляду справи, дані про стан здоров'я позивача відсутні, тому колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати відповідача провести повторний огляд по встановленню групи інвалідності ОСОБА_5 у відповідності до вимог Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317.

За змістом ч. 2 ст.. 11 кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки вимоги позивача щодо зобовязання відповідача встановити ОСОБА_5 Євгенівні ІІ групу інвалідності безстроково, розцінюються судом як втручання в дискреційні повноваження відповідача, суд вважає за можливе частково задовольнити позов ОСОБА_4 та зобов'язати Луганський комунальний заклад Обласного центру «Медико-соціальної експертизи» Спеціалізована психіатрична МСЕК провести повторну комісію по огляду та встановленню групи інвалідності ОСОБА_5 на підставі медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб та уточнення клініко-функціонального діагнозу.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Повний текст ухвали виготовлено 08 листопада 2017 року.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ст. 197, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року у справі № 426/238/17 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_5 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Спеціалізована психіатрична МСЕК про визнання дій незаконними та зобов'язання провести повторну комісію та встановити II групу інвалідності безстроково задовольнити частково.

Зобов'язати Луганський комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Спеціалізована психіатрична МСЕК провести повторну комісію по огляду та встановленню групи інвалідності ОСОБА_5 у відповідності до вимог Положення про медико-соціальну експертизу .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.В. Ястребова

Судді: І.А. Васильєва

ОСОБА_11