Справа № 425/854/17
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Коваленко Д.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року справа №425/854/17

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку

письмового провадження

апеляційні скарги Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області,

Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області

на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області

від 11 вересня 2017 року

по адміністративній справі № 425/854/17 (суддя Коваленко Д.С.)

за позовом ОСОБА_3

до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області,

Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області

про скасування рішення, визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі перший відповідач), Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області (далі другий відповідач) про скасування рішення від 19.01.2017 року № 9/356 Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області щодо скасування дії довідки від 20.04.2016 року № 917012120 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивачу; визнання неправомірними дій Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 січня 2017 року по 27 квітня 2017 року; визнання неправомірними дій Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати пенсії позивачу з 28 квітня 2017 року; зобовязання Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити позивачу виплату пенсії з 01 січня 2017 року (з урахуванням уточнених позовних вимог), (а.с.2-8,95-101,121-131).

Постановою суду першої інстанції від 11 вересня 2017 року позовні вимоги задоволенні повністю, скасовано рішення від 19 січня 2017 року № 9/356 Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про скасування дії довідки від 20 квітня 2016 року № 917012120 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3; визнано неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 січня 2017 року по 27 квітня 2017 року; визнано неправомірними дії Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати пенсії позивачу з 28 квітня 2017 року; зобов'язано Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновлено позивачу виплату пенсії з 01 січня 2017 року (а.с.186-192).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції першим відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.194-196).

Управління пенсійного фонду, посилаючись на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 (далі Порядок № 365) зазначає, що з 01.01.2017 року виплата пенсії позивачу припинена автоматично за результатом обміну інформації щодо переміщених осіб з органом соціального захисту населення, відповідно до листа управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області від 30.12.2016 року № 3/6049. Перший відповідач наголошує, що своє право на пенсійне забезпечення внутрішньо переміщена особа може реалізувати шляхом одержання у встановленому порядку довідки про взяття її на облік внутрішньо переміщеної особи.

Другим відповідачем також подано апеляційну скаргу на постанову суду, в якій управління просить скасувати постанову суду в частині задоволення вимог щодо скасування рішення від 19.01.2017 року № 9/356 Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про скасування дії довідки від 20.04.2016 року № 917012120 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.198-200).

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до пункту 2 Порядку № 365, 16 листопада 2016 року державним соціальним інспектором УПСЗН Рубіжанської міської ради здійснено контроль за проведенням виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_3 за місцем її фактичного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено акт обстеження матеріально-побутових умов сімї позивача, в якому зазначено, що за адресою внутрішньо переміщена особа відсутня, залишено повідомлення про запрошення відвідати УПСЗН для проходження фізичної ідентифікації (п.6 Порядку № 365). 21.11.2016 року позивачу направлене повторне повідомлення про необхідність зявитись до управління для проходження фізичної ідентифікації. До 19.01.2017 року на зазначені повідомлення позивач не відреагувала, до управління не прийшла, не зателефонувала, з огляду на що управлінням було прийнято рішення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на підставі пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а саме через подачу позивачем завідомо недостовірних відомостей про місце свого проживання. Враховуючи викладене, заявник апеляційної скарги вважає рішення про скасування дії довідки правомірним, прийнятим з дотриманням норм чинного законодавства.

Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник управління Пенсійного фонду в апеляційній скарзі просив розглянути справи без його участі, дане клопотання задоволене судом.

За приписами п.1 та п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач є громадянином України, пенсіонером та з 25 травня 2016 року перебуває на обліку в Рубіжанському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області на підставі електронної пенсійної справи (а.с.49-54).

Згідно довідки від 20 квітня 2016 року № 917012120 позивач взята на облік в Управлінні праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області, є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А кв.93, м. Рубіжне (а.с.14).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного 16 листопада 2016 року соціальним інспектором Управління праці, на час перевірки заявника за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 вдома не було, їй було залишено повідомлення. 21 листопада 2016 року позивачу відправлено друге повідомлення про необхідність з`явитись до управління, але 24 листопада 2016 року ніхто не прийшов і не передзвонив (а.с.105, 106).

Рішенням Управління праці від 19 січня 2017 року №9/356, на підставі пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", вважаючи, що позивач при поданні заяви про взяття її на облік, надала завідомо недостовірні відомості про місце свого фактичного проживання, скасовано дію довідки про взяття її на облік, як внутрішньо переміщену особу від 20 квітня 2016 року № 917012120 (а.с.107,136).

Про прийняте рішення, у січні 2017 року другим відповідачем повідомлені і позивач і управління Пенсійного фонду шляхом направлення копії на відомі Управлінню адреси місця проживання та місцезнаходження, відповідно (а.с.107-108,118-119).

Отримавши інформацію про скасування ОСОБА_3 дії довідки, на підставі пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та підпункту 4 пункту 12 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08 червня 2016 року, Управління ПФУ, припинило виплату їй пенсії з 01 січня 2017 року, автоматично (а.с.12-13,34-37,108,110-111,180-182).

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII (далі Закон №1706-VII).

Щодо позовних вимог про скасування рішення від 19.01.2017 року № 9/356 Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області щодо скасування дії довідки від 20.04.2016 року № 917012120 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи колегія суддів зазначає наступне.

Підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб передбачені статтею 12 Закону №1706-VII, зокрема, пунктом 5 частини 1 зазначеної статті визначена підстава «подала завідомо недостовірні відомості»

Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 2, 6, 7, 8, 9 цього Порядку, контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

За відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або робочої групи робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації.

У разі коли внутрішньо переміщена особа протягом трьох робочих днів не з'явилася до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, такий підрозділ надсилає їй рекомендованим листом повторне повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитися для проходження фізичної ідентифікації.

Водночас структурний підрозділ з питань соціального захисту населення робить запит до Держприкордонслужби щодо виїзду внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповану територію України або до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Держприкордонслужба протягом п'яти робочих днів безоплатно подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення на його запит інформацію про виїзд внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповану територію України або до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, із зазначенням кількості днів такої відсутності протягом 90 днів, які передують даті подання відповідного запиту.

За наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", що підтверджується письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об'єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави погодитись з висновками суду першої інстанції, що самі по собі факти складання інспектором Управління праці акту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування в день відвідування інспектором такого місця, залишення інспектором повідомлення про необхідність з`явитись до Управління праці для проходження ідентифікації, неявка внутрішньо переміщеної особи, направлення інспектором Управління праці повторного повідомлення і повторна неявка внутрішньо переміщеної особи для проходження ідентифікації, не можуть розглядатись як беззаперечні докази наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Відсутність письмової інформації Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об'єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, яка б підтверджувала факт подання позивачем недостовірних відомостей про місце свого фактичного проживання унеможливлює прийняття другим відповідачем рішення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Жодні докази того, що позивач при поданні заяви про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи або ж у будь-який наступний період подала недостовірні відомості про місце свого фактичного проживання на території міста Рубіжне Луганської області відповідачем не надані.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що другим відповідачем прийнято рішення про скасування довідки позивача необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому правомірне скасовано судом першої інстанції.

Стосовно вимог позивача до управління Пенсійного фонду щодо неправомірності дій управління по припиненню виплати пенсії та зобовязання поновити її нарахування та виплатити з моменту припинення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, але жодна з яких управлінням (відповідачем у даній справі) не застосована та не доведена.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення та лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058.

В порушення вищезазначених норм пенсійним органом рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з січня 2017 року.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії з січня 2017 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на процесуальне порушення щодо розгляду позовних вимог до двох субєктів владних повноважень, які не є співвідповідачами, самі вимоги стосуються кардинально різних сфер правовідносин, є різними за своїм правовим навантаженням, а тому не повинні розглядатись в межах одного адміністративного позову. Також слід зазначити, що таке порушення процесу не є підставою для скасування рішення суду, однак є недоцільним з огляду на процесуальну економію.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 11, ст. 24, ст. 184, ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 вересня 2017 року по адміністративній справі № 425/854/17 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 вересня 2017 року по адміністративній справі № 425/854/17 залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 вересня 2017 року по адміністративній справі № 425/854/17 залишити без змін.

Ухвала постановлена та підписана 07 листопада 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2