Справа № 524/9932/16-а
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 р.Справа № 524/9932/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.08.2017р. по справі № 524/9932/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України -Бойко Анни Юріївни , Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серія АР № 178936 від 13 листопада 2016 року, ухвалену інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП НП України Бойковою А. Ю. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. на користь держави.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14.08.2017 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серія АР № 178936 від 13.11.2016 р., ухвалену інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП НП України Бойковою А.Ю. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. на користь держави.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та мотивів, викладених в скарзі.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України та ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, 13.11.2016 року о 12 год. 10 хв., ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, р/н НОМЕР_1 в м. Кременчуці по просп. Лесі Українки, був зупинений інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП НП України Бойковою А. Ю.

За наслідками відносно позивача складено постанову, в якій зазначено, що ОСОБА_1 рухаючись на просп. Лесі Українки у населеному пункті, наближаючись до мікроавтобуса, що розпочав рух від позначеної зупинки, розташованого в «заїзному кармані» не зменшив швидкості та не зупинився, щоб дати можливість маршрутному транспортному засобу розпочати рух, чим порушив п.17.4 ПДР України, внаслідок ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення, не роз'яснення прав та обов'язків, невручення постанови про адміністративне правопорушення позивачу на місці.

Колегія суддів погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 258 КпАП України постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Положеннями ст. 283 КпАП України визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що в порушення наведених положень КпАП України при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не досліджено необхідних доказів, не роз'яснено позивачу його прав та обов'язків, а в подальшому на місці ОСОБА_1 не вручено постанову про адміністративне правопорушення серія АР № 178936 від 13 листопада 2016 року, а лише 14.11.2016 р., про що свідчить особистий підпис позивача.

Отже, в цій частині колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення не були враховані всупереч вимогам ст. 280 КпАП України обставини щодо вчинення проступку, вини позивача, не були встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Одночасно колегія суддів вважає за доцільне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозацису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 80 КАС України речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Положеннями ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

З метою доведення факту скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України та порушення п.17.4 ПДР України, Департаментом патрульної поліції Національної поліції України надано диски із відеозаписами адміністративного правопорушення ОСОБА_1 13.11.2016 р.

Із дослідженого у судовому засіданні диску №1 із відеозаписом (а.с.39) вбачається, що останній не містить запису безпосередньо вчинення позивачем правопорушення, а лише подальше оформлення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відносно нього, починаючи з 12-00 год. 13.11.2016 р.

З огляду на що колегія суддів не приймає такий запис у якості доказу, оскільки останній не містить інформації щодо обставин скоєння адміністративного правопорушення та не доводить вини позивача.

Крім того, за наслідками дослідження диску №2 із відеозаписом правопорушення (а.с.42) колегія суддів зазначає, що останній містить записи, датовані 10.11.2016 р., 23:25 год. та 23:32 год., із фіксацією події за участі іншого водія, іншого транспортного засобу, що не має відношення до подій за участі ОСОБА_1

Мета надання у якості доказу зазначених відеозаписів (а.с.42) відповідачем не вказана.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ході судового розгляду наданими доказами не підтверджено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а отже і вину ОСОБА_1 у скоєнні такого правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України, п.17.4 ПДР України.

Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне додати, що відповідно до п. 17.4. ПДР України у населених пунктах, наближаючись до автобуса, мікроавтобуса або тролейбуса, що розпочинає рух від позначеної зупинки, розташованої в заїзному "кармані", водії інших транспортних засобів зобов'язані зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати можливість маршрутному транспортному засобу розпочати рух.

Отже, за диспозицією вказаної норми склад правопорушення полягає у незменшенні швидкості, а в разі потреби не зупиненні при наближенні до автобуса, мікроавтобуса або тролейбуса, що розпочинає рух від позначеної зупинки, розташованої в заїзному "кармані", та як наслідок створення перешкоди маршрутному транспортному засобу розпочати рух.

Таким чином, у даному випадку при вирішенні питання про наявність складу зазначеного порушення мав бути встановлений факт створення ОСОБА_1 перешкоди для руху маршрутному транспортному засобу, який почав рухатися, зокрема відібрані пояснення від водія такого маршрутного транспортному засобу.

Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності не містить посилань на такі обставини, у ході судового розгляду відповідачами не надано інших доказів з приводу цього.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України, та п.17.4 ПДР України.

З огляду на що, відсутні підстави для накладення на позивача адміністративного стягнення, застосованого постановою по справі про адміністративне правопорушення серія АР № 178936 від 13 листопада 2016 року, ухваленою інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП НП України.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та необхідності їх задоволення, скасування оскаржуваної постанови серія АР № 178936 від 13 листопада 2016 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.08.2017р. по справі № 524/9932/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 03.11.2017 р.