Справа № 813/2364/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9507/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, ОСОБА_3 районного відділу головного управління Міністерства внутріщніх справу України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі ГУ МВСУ у Львівській області), ОСОБА_3 районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справу України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу від 21.06.2017 № 1066 о/с щодо звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та поновити останню на посаді слідчого слідчого відділення ОСОБА_3 районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 задоволено повністю адміністративний позов, оскільки суд погодився з доводами позивача.

Не погодившись ухваленою постановою, ГУ МВСУ у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що дане судове рішення постановлене з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує зокрема тим, що відповідач, як окрема юридична особа, субєкт владних повноважень, діючи на підставі в межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про Національну поліцію» та Положенням про проходження служби, дотримався порядку звільнення, визначеного спеціальним законодавством.

Вважає висновки суду незаконними та необґрунтованими про існування у відповідача ГУМВС України у Львівській області обовязку пропонувати вакантні посади із штатного розпису іншої юридичної особи. З 07.11.2015 та станом на 21.06.2017 в силу обєктивних обставин, нормативно-правових актів та розпорядчих наказів МВС України у відповідача ГУМВС України у Львівській області були відсутні підрозділи, управління, відділи, сектори та будь-які штатні посади, тому вважає невірними висновки суду про існування у ГУМВС України у Львівській області обовязку пропонувати вакантні посади із штатного розпису іншої юридичної особи. Оскаржуване судове рішення про поновлення ОСОБА_2 на скороченій посаді при тому, що позивач звільнена з органів внутрішніх справ, яке ліквідовується, жодним чином не утворить законних підстав для позивача проходити службу та отримувати грошове забезпечення в органах міліції. Крім того зазначає, що суд першої інстанції, незважаючи на участь у справі двох відповідачів, невірно здійснив розподіл судових витрат, зважаючи на те, що позивача поновлено на посаді в ОСОБА_3

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 у справі № 813/1560/17 адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області від 11.04.2017 за № 1037 в частині звільнення ОСОБА_2, майора міліції, з органів внутрішніх справ на підставі п.64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновлено позивача на посаді слідчого слідчого відділення ОСОБА_3 районного відділу ГУ МВС України у Львівській області з 07.11.2015.

21.06.2017 ГУ МВС України у Львівській області прийнято наказ № 1065 о/с на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 по справі № 813/1560/17, згідно якої ОСОБА_2 поновлено на посаді слідчого слідчого відділення ОСОБА_3 ГУ МВС України у Львівській області з 07.11.2015.

21.06.2017 ГУ МВС України у Львівській області прийнято наказ № 1066 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, яким звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за ст. 64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_2 (М-086830) слідчого слідчого відділення ОСОБА_3 ГУ МВС у Львівській області з 07.11.2015.

Не погодившись з такими діями та рішеннями відповідачів позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що приймаючи 21.06.2017 наказ № 1066 о/с щодо звільнення ОСОБА_2 з посади слідчого слідчого відділення ОСОБА_3 ГУ МВС у Львівській області з 07.11.2015 у зв'язку з скороченням штатів, голова ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 не виконав постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 та протиправно повторно звільнив позивача із займаної посади з 07.11.2015.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VІІІ (далі Закон № 580-VІІІ) та спеціальним законодавством, зокрема, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114).

Законом № 580-VІІІ визначені правові засади організації і діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VІІІ з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штату.

Тобто, законодавець імперативно визначив спосіб і час попередження відповідних працівників.

Абзацом першим пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VІІІ передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

В абзаці другому цього ж пункту зазначено, що посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Як передбачено абзацом першим пункту 10 цього ж розділу, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до п.п. "г" п.64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Дана норма також кореспондується з порядком, визначеним у пункті 9 розділу ХІ Закону № 580-VІІІ, а саме, "призначення за згодою", "пропозиція посад" та "проходження конкурсу".

Таким чином, вищезазначені норми розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VІІІ і Положення № 114 містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; неприйнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне звільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Тобто, реалізація виявлення бажання, про яке йдеться у пункті 9 розділу ХІ Закону № 580-VІІІ, повинна гарантуватись відповідним правовим полем та об'єктивними реаліями. Виявлення бажання можливе лише за умови визначеного законодавством порядку щодо переведення та створення державного органу, в який особа може перевестися.

Так, підпункт з пункту 64 згаданого Положення № 114 викладено у новій редакції, який передбачає можливість звільнення у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації і яка дозволяє перевести позивача в Національну поліцію.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при вивільненні працівників міліції (зокрема, створення територіальних органів впродовж місяця, з дня набрання чинності згаданим Законом), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

В іншому випадку, що має місце у спірних правовідносинах, держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що з моменту опублікування Закону № 580-VІІІ та після винесення Львівським окружним адміністративним судом постанови від 24.05.2017 в адміністративній справі № 813/1560/17, відповідачем не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, не було перевірено можливості її подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського, не вирішено питання про можливість реалізації права позивача на прийняття на службу до поліції.

Необхідно зауважити, що саме на ГУ МВСУ у Львівській області покладено обов'язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі шляхом поновлення на посаді та в подальшому, після перевірки його кандидатури згідно норм Закону № 580-VІІІ належною комісією, у разі позитивного результату переводу до лав поліції.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів того, що при прийнятті рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, Закону України «Про Національну поліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивача звільнено незаконно, з порушенням встановленого законодавством порядку, а тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає вірним розподіл понесених позивачем судових витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ МВСУ у Львівській області, оскільки саме на ГУ МВСУ у Львівській області покладено обов'язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року у справі № 813/2364/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7

Повний текст виготовлено 02.11.2017.