Справа № 810/2778/17
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2017 року № 810/2778/17
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Сіренко Ю.П., за участю представників позивача - Титикало Р.С., Діордієва С.Г., представника відповідача - Писаненко С.С. та представника третьої особи - Бєльської-Панасюк Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної міграційної служби України в Київській області

третя особа: Міграційна служба України,

про визнання протиправним та скасування рішення Управління державної міграційної служби України в Київській області про відмову громадянину ОСОБА_1 в продовженні строку перебування на території України і зобов`язання останнього виїхати з України у строк до 12 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:
Громадянин Грузії ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби у Київській області з вимогами:

- визнати протиправним та незаконним рішення суб`єкта владних повноважень Управління ДМС України в Київській області про відмову громадянину Грузії ОСОБА_1 в продовженні строку перебування на території України і зобов`язання останнього виїхати з України у строк до 12.08.2017 р.;

- скасувати рішення суб`єкта владних повноважень Управління ДМС України в Київській області про відмову громадянину Грузії ОСОБА_1 в продовженні строку перебування на території України і зобов`язання останнього виїхати з України у строк до 12.08.2017 р.

06.09.2017 судом за клопотанням представника позивача було залучено Державну міграційну службу України в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем 11.01.2015 було здійснено у порядку безвізового режиму в`їзду на територію держави Україна. Саме з цього часу він вступив до лав добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у зв`язку з чим став приймати участь у складі цього батальйону у проведенні військових операцій по захисту суверенітету та територіальної цілісності України в зоні проведення антитерористичної операції.

У позові вказується, що позивач є активним членом Громадської організації «Внутрішній Корпус Батальйону «Донбас». На цей час провадить волонтерську діяльність на базі Благодійної організації «Благодійний фонд «Український дім». У зв`язку із закінченням терміну перебування ОСОБА_1 в Україні та використовуючи вільний від участі останнього в бойових діях в зоні проведення антитерористичної операції час, 23.06.2017 Громадською організацією «Українською спілкою учасників бойових дій в АТО» було направлено до Управління ДМС України в Київській області належним чином оформлену Заяву про продовження строку перебування громадянина Грузії ОСОБА_1 на території України до 01.09.2017.

Пояснюється, що в обґрунтування підстави для подальшого перебування в Україні у відповідній заяві було зазначено - «для оформлення посвідки на тимчасове проживання з метою участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів». До заяви були додані усі, передбачені п. 9 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 (далі Порядок №150), документи.

За результатами розгляду цієї заяви, Управлінням ДМС України в Київській області було прийнято рішення про відмову в продовженні строку перебування громадянина Грузії ОСОБА_1 на території України, про що його було повідомлено 07.08.2017 відповідним Повідомленням. Рішення про відмову в продовжені позивачу строку перебування на території України було прийнято на підставі п.п. 6 п. 10 Порядку №150.

Позивач та його представники вважають, що оскаржуване рішення відповідача є незаконним, а відтак протиправним та таким, яке потребує скасування.

У судових засіданнях позивач, та його представники позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач - УДМС у Київській області проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї правової позиції вказує, що позивач звернувся з заявою про продовження терміну тимчасового перебування на території України, перебуваючи на території України нелегально, лише після складення працівниками Броварського РВ УДМС України протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКО № 082680 від 01.06.2017 у зв`язку з порушенням пп. 2 п. 2 Порядку №150 та ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та постанови про адміністративне правопорушення серії ПР МКО № 082680 від 01.06.2017 відповідно до якої позивач був притягнений до адміністративної відповідальності за порушення вищезазначених норм.

Пояснює, що 03.07.2017 позивач звернувся до УДМС в Київської області з заявою про продовження строку тимчасового перебування на території України в порушення п.8 Порядку №150 після більше ніж 2 років нелегального перебування на території України.

Вважає, що позивачу було правомірно відмовлено в продовженні строку перебування на території України на підставі пп. 6 п. 10 Порядку №150.

У судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Третя особа - Державна міграційна служба України проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї правової позиції вказує, що ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Зазначає, що відповідно до ч. 10 ст. 4 вказаного закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність" від 19.04.2011 №3236-VI, інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності. Проте підстави для оформлення такої посвідки відсутні, оскільки метою в`їзду позивача на територію України у 2015 році не було заявлено здійснення волонтерської діяльності. Крім того, заяву про продовження строку перебування на території України позивач подав після закінчення строку легального перебування на території України.

Вважає, що відмова у продовженні строку перебування на території України ОСОБА_1 є правомірною.

У судових засіданнях представник третьої особи проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_2 повідомив суду, що він проходив службу у Національній гвардії України, військова частина НОМЕР_1 . Бійці вказаної частини носили шеврони батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «Національної гвардії України».

Повідомив, що спочатку він добровольцем вступив до батальйону «Донбас» у жовтні 2014 року. Через 10 днів йому та іншим бійцям запропонували стати резервістами Національної гвардії.

Повідомив, що 31.01.2015 його підрозділ Національної гвардії отримав наказ про штурм міста Вуглегірська разом із 30-ю бригадою ЗСУ. Вони вирушили на штурм з так званого «Хреста» (поблизу дорожньої розвилки та заправки). Підрозділ згруповувався, бійці отримували набої. У пішому порядку вирушили до іншого підрозділу. Там бійці сіли на БТР і почався штурм. Там свідок вперше побачив ОСОБА_1 .

Свідку відомо, що позивач у складі свого підрозділу здійснював «зачистку території», звідки працював ворожий міномет, вони здійснювали розвідку також. У подальшому ОСОБА_1 він не бачив, оскільки отримав контузію і був поранений.

Повідомив, що ОСОБА_1 не входив до складу Національної гвардії України. У подальшому свідку стало відомо, що позивач перебував у складі батальйону «Білі вовки». Який був статус у вказаного батальйону та статус позивача йому не відомо.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_3 повідомив суду, що він проходив службу в батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », військова частини № НОМЕР_2 . Свідок перебував у зоні АТО з січня 2015 року по квітень 2016 року.

Повідомив, що 09.02.2015, він у складі взводу вирушили у місто Дебальцеве, патрулювати і виявляти диверсантів противника. Саме там він зустрівся з ОСОБА_1 який перебував у складі свого підрозділу. Спільно зі свідком ОСОБА_1 здійснювали патрулювання міста. Крім того, разом з ними було ще декілька осіб грузинської національності.

Про правовий статус іноземців в зоні АТО йому не відомо. На питання суду де позивач проходив військову службу, свідок зазначив, що не знає.

Заслухавши пояснення позивача, його представників, пояснення представника відповідача, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 N3773-VI (далі - Закон), Постановою Кабінету міністрів України №150 від 15.02.2012 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок № 150), Наказом Міністерства внутрішніх справ №363 від 25.04.2012 «Про затвердження Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України» (далі - Порядок № 363).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач прибув на територію України 11.01.2015 що підтверджується штампом Державної прикордонної служби України у паспорті № НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач вступив до лав добровольчого батальйону «Донбас». Як встановлено судом, позивач у січні-лютому 2015 р. перебував у зоні проведення АТО на сході України.

У подальшому, як стверджує позивач, він займався волонтерською діяльністю на базі Благодійної організації «Благодійний фонд «Український дім».

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

За змістом ст. 9 Закону, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п. 2 Порядку №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Оскільки між Кабінетом Міністрів України та Виконавчою Владою Грузії від 31.03.1999 року була укладена Угода про безвізові поїздки громадян (текст Угоди доступний за наступним посиланням http://zakon3.rada.gov.ua/laws/shovv/268_052), громадянами Грузії здійснюється в`їзд на територію України в безвізовому порядку та загальний строк перебування не повинен перевищувати 90 днів протягом 180 днів.

Водночас, із заявою про продовження строку перебування на території України звернувся лише 03.07.2017. Підставою такого звернення ним було зазначено волонтерську діяльність.

З моменту прибуття на територію України, позивач жодного разу не залишав територію України та станом на момент звернення до УДМС в Київській області 03.07.2017 безперервно перебував на території України 904 дні (2 роки 5 місяців 22 дні). Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону та п. 8 Порядку №150 заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

За таких обставин суд погоджується з твердженням відповідача та третьої особи, що позивачем порушено строк перебування на території України та строк подачі заяви про продовження строку перебування на території України, оскільки термін законного перебування на території України закінчився 11.04.2015 (90 днів з моменту в`їзду на територію України).

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до п. 7 Порядку №150 рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Відповідно до пп. 4.1 пункту 4 Порядку № 363, рішення щодо продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства приймають: Голова (або його заступники) Державної міграційної служби України (далі - ДМС) - стосовно всіх іноземців та осіб без громадянства незалежно від установленого режиму взаємних поїздок громадян, строку перебування в Україні, мети поїздки та місця їх проживання в Україні.

Відповідно до абзацу 2 п. 10 Порядку № 363, у разі якщо прийняття рішення за заявою про продовження строку перебування на території України належить до компетенції Голови (або його заступників) ДМС, прийняті документи (крім паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства) невідкладно (не пізніше наступного робочого дня після дати подачі заяви) надсилаються до ДМС із супровідним листом за підписом начальника (або його заступника) територіального органу чи підрозділу ДМС.

Судом встановлено, що матеріали справи №135-03 щодо продовження строку його перебування в Україні (копія якої наявна у матеріалах справи), УДМС в Київській області на наступний день після надходження заяви про продовження строку перебування на території України були направлені до ДМС України для прийняття рішення.

Згідно п. 7 Порядку №363 термін розгляду поданих заяв не повинен перевищувати чотирнадцяти календарних днів.

Судом встановлено, що заяву позивача про продовження строку перебування на території України від 03.07.2017 було розглянуто ДМС України лише 28.07.2107.

Листом №8.1-1189/8-17 від 31.07.2017 до Управління ДМС України у Київській області було надіслано матеріали щодо продовження строку перебування ОСОБА_4 , і лише 06.07.2017 відповідачем було винесено Повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України.

За таких обставин суд погоджується з твердженням представника позивача, що відповідачем протиправно порушено строк розгляду заяви позивача від 03.07.2017 р. про продовження строку перебування на території України

Відповідно до п. 11 Порядку № 363, про прийняте рішення у заяві про продовження строку перебування на території України робиться відмітка про продовження строку перебування із зазначенням терміну, на який вирішено продовжити строк перебування, або причини відмови.

Відмова оформляється у вигляді повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України (додаток 5) у двох примірниках: перший вручається під підпис іноземцю чи особі без громадянства або приймаючій його стороні, другий додається до матеріалів звернення. При цьому іноземцеві чи особі без громадянства надається строк для виїзду з України.

Відповідно до п. 10 Порядку № 150, рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання іноземцем та особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання іноземцем та особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

6) коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження;

7) відсутності в іноземця та особи без громадянства достатнього фінансового забезпечення на період перебування або відповідних гарантій приймаючої сторони.

Як вбачається зі змісту Повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України від 07.08.2017 р. позивачу було повідомлено, що його заяву про продовження строку перебування на території України розглянуто. У задоволенні заяви 28.07.2017 р. відмовлено на підставі підпункту 6 пункту 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150.

При цьому позивачу вказано про необхідність виїхати з України до 12.08.2017 р.

Як стверджує представник позивача у позовній заяві, у зв`язку із закінченням терміну перебування ОСОБА_1 в Україні та використовуючи вільний від участі останнього в бойових діях в зоні проведення АТО, 23.06.2017 Громадською організацією «Українською спілкою учасників бойових дій в АТО час» було направлено до Управління ДМС України в Київській області належним чином оформлену Заяву про продовження строку перебування громадянина Грузії Нідарадзе на території України до 01.09.2017.

Судом встановлено, що позивач в`їхав в Україну 11.01.2015. Він перебував у зоні проведення антитерористичної операції на сході України у січні-лютому 2015 року, що підтверджується показаннями свідків по справі.

Інших доказів перебування позивача у зоні АТО після 11.04.2015 (останній день легального перебування позивача на території України) у матеріалах справи відсутні.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо проходження військової служби у Збройних Силах України іноземцями та особами без громадянства» №716-VIII, та який вступив в дію з 05.11.2015 було внесено зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який було доповнено статтею 211 «Прийняття на військову службу до Збройних Сил України іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до частини 2 вказаної статті на військову службу за контрактом приймаються раніше не судимі іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах і відповідають таким вимогам проходження військової служби: мають вік, передбачений статтею 22 цього Закону; придатні до військової служби за станом здоров`я; пройшли професійно-психологічний відбір; мають достатній рівень фізичної підготовки.

Як вбачається з листа Міністерства оборони України від 10.10.2017 №321ку/3715 у Генеральному штабі Збройних Сил України інформація про проходження військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_5 відсутня.

Як вбачається з листа МВС України від 27.09.2017 №22/3/1-4098 в архівно-алфавітній картотеці осіб, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ колишніх працівників міліції та обліково-довідкових документах галузевого державного архіву МВС, будь-які відомості стосовно ОСОБА_1 відсутні.

Отже, твердження позивача про те, що позивач не міг вчасно подати до ДМС заяву про продовження терміну перебування в Україні через участь у бойових діях є необґрунтованою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з заявою про продовження терміну тимчасового перебування на території України перебуваючи на території України нелегально, лише після складення працівниками Броварського РВ УДМС України протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКО № 082680 від 01.06.2017 року у зв`язку з порушенням пп. 2 п. 2 Постанови № 150 та ст. 9 Закону та постанови про адміністративне правопорушення серії ПР МКО № 082680 від 01.06.2017, відповідно до якої позивач був притягнений до адміністративної відповідальності за порушення вищезазначених норм.

Судом встановлено, що позивачем було визнано вищезазначене правопорушення та виконано постанову про адміністративне правопорушення серії ПР МКО № 082680 від 01.06.2017 в повному обсязі в день винесення постанови.

Щодо твердження представників позивача, стосовно того, що орган ДМС протиправно не роз`яснив ОСОБА_1 передбачений законодавством порядок оскарження прийнятого за його заявою рішення, що прямо передбачено у п.10 Порядку №150.

З вказаним твердженням суд погодитись не може виходячи з наступного.

Пунктом 10 Порядку №150 передбачено, що рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України може бути оскаржене до територіального органу ДМС (у разі, коли рішення прийняте територіальним підрозділом ДМС), ДМС або суду. Однак ні вказаним порядком, ні будь яким іншим нормативним актом не передбачено обов`язок органів ДМС роз`яснювати іноземцю, особі без громадянства порядок оскарження вказаного рішення.

В обґрунтування позовних вимог представники відповідача стверджували, що з самого Повідомлення Управляння ДМС України в Київській області, громадянину Грузії ОСОБА_1 не повідомлено на якій саме підставі, передбаченій підпунктом 6 пункту 10 Порядку №150, йому відмовлено у продовжені строку перебування на території України.

З даного приводу суд зазначає наступне. Форма та зміст повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території Україні затверджено в додатку № 5 Порядку №363. Копія повідомлення, що міститься в матеріалах справи повністю відповідає формі, встановленої в додатку №5 до Порядку №363, і вказана форма відповідачем була дотримана.

Відповідно до п. 8 Порядку № 363 працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про продовження строку перебування на території України вивчає обґрунтованість наведених підстав стосовно необхідності продовження строку перебування, перевіряє дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відміток про реєстрацію (відмітки органів охорони державного кордону «В`їзд» («Виїзд») або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні) чи продовження строку перебування, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їх паспортних документах, з даними, що містяться в цих зверненнях, з`ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні та завіряє копії прийнятих документів своїм підписом.

Як вбачається з письмових пояснень ДМС України, при вивчені матеріалів справи позивача було встановлено, що відповідно до листа-характеристики ГО «Внутрішній корпус батальйону «Донбас» від 26.04.2017 ОСОБА_4 є членом вказаної організації, яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань лише 20.01.2017.

Статтею 17 Закону передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Отже, відповідно до вказаної норми право на продовження терміну перебування на території України мають іноземці (особи без громадянства), які перебувають в Україні на законних підставах.

В свою чергу, 03.07.2017 позивач звернувся до УДМС в Київської області з заявою про продовження строку тимчасового перебування на території України в порушення п.8 Порядку №150 після більше ніж 2 років нелегального перебування на території України.

Враховуючи вищезазначене, з огляду на вимоги ст. 17 Закону, УДМС в Київській області строк тимчасового перебування позивача можливо було подовжити у випадку звернення позивача не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення строку його перебування на території України за наявності обґрунтованих підстав та підтверджуючих документів (в даному випадку позивач повинен був звернутися з заявою про продовження строку перебування на території України 07.04.2015 оскільки 90-й день перебування позивача закінчувався 11.04.2015 (11.01.2015 дата в`їзду на територію України).

В свою чергу, строк перебування позивача з огляду на вимоги пункту 6 Порядку №150 міг бути подовжений УДМС в Київській області на період існування таких підстав, але не більше як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну, в даному випадку 10.07.2015 (180 днів з дати в`їзду).

Відповідно до ч. 10 ст. 4 Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність" від 19.04.2011 № 3236-VI, інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності.

Проте підстави для оформлення такої посвідки відсутні, оскільки позивачем не було заявлено метою в`їзду на територію України у 2015 році здійснення волонтерської діяльності. Крім того, заяву про продовження строку перебування на території України позивач подав після закінчення строку легального перебування на території України.

За таких обставин суд вважає, що позивачу було правомірно відмовлено в продовженні строку перебування на території України на підставі пп. 6 п. 10 Порядку № 150, а тому підстави для скасування рішення Управління ДМС України в Київській області про відмову громадянину Грузії ОСОБА_1 в продовженні строку перебування на території України і зобов`язання останнього виїхати з України у строк до 12.08.2017 відсутні.

Та обставина, що заява позивача про продовження строку перебування на території України була розглянута органами ДМС з порушенням строків, не є підставою для його скасування, однак вказані дії мають бути визнані протиправними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 11, 69, 70, 71, 72, 94, 128, 158-163, 167, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Управління державної міграційної служби України в Київській області щодо порушення строку розгляду заяви ОСОБА_1 про продовження строку перебування на території України від 03 липня 2017 року.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 08 листопада 2017 р.