Справа № 758/3500/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 758/3500/17 Головуючий у 1-й інстанції: Декаленко В.С. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, Центральне ОУПФ) про зобов'язання припинити виплату пенсії у зв'язку з відмовою від неї.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 21.06.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що отримання пенсії є правом, а не обов'язком особи, у зв'язку з чим остання може в будь-який час відмовитися від її отримання.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Наголошує на неврахуванні судом відсутності передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстав для припинення виплати пенсії, а також безпідставності посилання Позивача на приписи п. 7-2 Прикінцевих положень вказаного закону, оскільки останні взагалі не можуть бути застосовані до ОСОБА_2

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту пенсійної справи ОСОБА_2 №145326 (а.с. 17-113), останній перебуває на обліку у Центральному ОУПФ та отримує пенсію за віком з 18.04.2001 року відповідно до Закону України «Про державну службу».

20.02.2017 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про припинення виплати пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 4).

Листом від 02.03.2017 року №12677/08 Центральне ОУПФ за результатами розгляду поданої ОСОБА_2 заяви з посиланням на положення ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» повідомило, що підстав для припинення виплати пенсії згідно заяви немає (а.с. 5).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у Відповідача правових підстав для відмови Позивачу у припиненні виплати пенсії, оскільки її отримання є правом, а не обов'язком

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина визнана найвищою соціальною цінністю, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження й забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Таким чином, отримання особою пенсії є гарантованим державою правом, якого ніхто не може позбавити без належних підстав.

За правилами статті 19 Основного Закону правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, в також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Приписи ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка була чинна на момент призначення Позивачу пенсії, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

Відповідно до абз. ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Зазначені норми вказують на право особи на отримання пенсії та поряд з цим не передбачають такого обов'язку.

Положеннями ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Зі змісту наведених приписів ст. 49 Закону випливає, що перелік підстав припинення виплати пенсії не є вичерпним та не виключає можливість здійснення такого припинення на підставі заяви пенсіонера.

Крім того, судовою колегією враховуються, що можливість відмови від одержання пенсії передбачена, зокрема, п. «г» ч. 1 ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення», абз. 4 п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, зазначені норми законодавства вказують на право особи відмовитись від отримання пенсії. При цьому жодним нормативно-правовим актом не визначається ані форма заяви, ані підстави для відмови від отримання пенсії.

Указуючи на те, що до Позивача п. «г» ч. 1 ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення», абз. 4 п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не можуть бути застосовані, Апелянтом не враховано, що наведене обґрунтування позовної заяви є прикладом законодавчого закріплення права особи на відмову від пенсії, а не посиланням ОСОБА_2 на підстави припинення виплати пенсії.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко