Справа № 826/6899/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
07 листопада 2017 року № 826/6899/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Добрянської Я.І., суддів Федорчук А.Б., Кузьменко В.А, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу:
за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України в особі Центральної комісії з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій

третя особа Головне управлінні Національної поліції у Київській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі Центральної комісії з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій за участі третьої особи Головного управління Національної поліції у Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

В адміністративному позові ОСОБА_1 просить суд визнати дії (рішення) Центральної комісії МВС України з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій протиправними та зобов`язати Центральну комісію МВС України з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій надати Позивачу статус учасника бойових дій.

У судовому засіданні представник позивача заявлені у позовній заяві позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав, визначених у адміністративному позові.

Представником Відповідача через канцелярію суду було подано заперечення на адміністративний позов. У своєму запереченні на позовну заяву Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, так як Позивач на обліку у Головному управлінні МВС в Київській області та Головному управлінні Національної поліції в Київській області не перебуває та завірених належним чином копій документів для прийняття рішення щодо надання статусу учасника бойових дій не надав.

Представник третьої особи надав письмові пояснення на адміністративний позов, у яких він підтвердив відсутність Позивача на обліку у Головному управлінні МВС в Київській області та Головному управлінні Національної поліції.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

У своєму запереченні на позовну заяву Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, так як Позивач на обліку у Головному управлінні МВС в Київській області та Головному управлінні Національної поліції в Київській області не перебуває та завірених належним чином копій документів для прийняття рішення щодо надання статусу учасника бойових дій не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центральної комісії МВС з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій з метою отримання ним статусу учасника бойових дій.

В своєму зверненні Позивач зазначив, що у період з серпня по жовтень 2014 року та січні 2015 року він у складі патрульної служби міліції особливого призначення «Азов» ГУМВС України в Київській області на посаді водія приймав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

До своєї заяви ОСОБА_1 додав копію військового квитка, копію довідок ППСМОП «Азов» ГУМВС України в Київській області, копію характеристики та фото.

Згідно довідок від 09.09.2014 р. та 04.11.2014 р. підписаними командиром ППСМОП «Азов» ГУМВС України в Київській області, Позивач дійсно проходив службу в полку патрульної служби особливого призначення «Азов» та перебував у зоні антитерористичної операції.

Згідно відповіді Управління у справах учасників антитерористичної операції МВС України № 32/3-Р-5 від 18.01.2016 р. вбачається, що звернення Позивача направлено для подальшого опрацювання на адресу Головного управління Національної поліції у Київській області.

26.01.2016 р. листом Головного управління Національної поліції у Київській області № 349/109/05-12-16 Позивача повідомлено, що підготовка матеріалів для надання статусу учасника бойових дій здійснюється лише відносно працівників ГУМВС України в Київській області до числа яких ОСОБА_1 не відноситься.

Учасники бойових дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у своїх поясненнях, доданих до матеріалів справи підтверджують безпосередню участь Позивача в проведенні антитерористичної операції.

Як вбачається з листів Головного управління Національної поліції в Київській області від 29.11.2016 р. № 4450/109/12/01-16 та Головного управління МВС в Київській області від 29.11.2016 р. № 4451/109/12/04-16 ОСОБА_1 на обліку у Головному управлінні МВС в Київській області та Головному управлінні Національної поліції в Київській області не перебуває.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №413).

Згідно до абз. 2 п. 2 цього Порядку статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Згідно до п. 4 Порядку підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Положеннями п. 5 Порядку №413 рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Відповідно до пункту 6 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання.

Пунктом 8 Порядку №413 встановлено, що у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситися на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у пункті 5 цього Порядку, міжвідомчої комісії - за рішенням Міністра соціальної політики.

Як вбачається з досліджених судом довідок від 09.09.2014 р. та 04.11.2014 р. підписаними командиром ППСМОП «Азов» ГУМВС України в Київській області, Позивач дійсно проходив службу в полку патрульної служби особливого призначення «Азов», який належав станом на той час до структури ГУМВС України в Київській області.

Судом встановлено, що у січні 2016 року Позивач звертався до Центральної комісії МВС з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій з метою отримання статусу учасника бойових дій.

На момент спірних правовідносин було чинне Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.04.2015 № 368 (надалі Положення).

Відповідно до п. 1 розділу I Положення визначає основні функції, завдання, повноваження та склад комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України, а також організацію її роботи.

Комісія утворюється Міністерством внутрішніх справ України з метою реалізації заходів, пов`язаних із наданням статусу учасника бойових дій особам рядового і начальницького складу, працівникам органів і підрозділів внутрішніх справ України, особам, які у складі добровольчих формувань, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу МВС (далі - працівники ОВС), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення (п. 3 розділу І Положення).

Комісія має право, зокрема:

- вивчати документи, надані працівниками ОВС до Комісії особисто (підп. 2 п. 2 розділу II Положення);

- у разі потреби заслуховувати пояснення працівників ОВС, свідків, представників органів державної влади (підп. 3 п. 2 розділу II Положення)

- приймати рішення про надання статусу учасника бойових дій працівникам ОВС (підп. 4 п. 2 розділу II Положення);

- подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій документи із спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (підп. 5 п. 2 розділу II Положення);

приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій працівникам ОВС (підп. 3 п. 2 розділу II Положення);

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Положення Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів про: 1) безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення; 2) направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції; 3) перебування працівників ОВС у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій в місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) (п. 4 розділу II Положення).

Згідно п. 1 розділу IV Положення формою роботи Комісії є засідання, що проводяться не рідше двох разів на місяць (за наявності документів для розгляду).

Рішення Комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні (п. 3 розділу IV Положення).

Відповідно до абз. 3 п. 6 розділу IV Положення рішення Комісії підписується головою і секретарем Комісії та скріплюється гербовою печаткою Міністерства внутрішніх справ України за формою, наведеною у додатку до цього Положення.

Станом на час розгляду справи діє Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2016 року № 868.

Положення визначає основні функції, завдання, повноваження та склад комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни державних службовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України та працівників територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, інших осіб, визначених чинним законодавством (далі - працівники МВС), а також організацію її роботи (п. 1 розділу І Положення)

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, розгляд питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до пунктів 6 і 13 статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішення Комісії приймаються відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні (п. 3 розділу V Положення).

Результати засідання Комісії оформлюються протоколом не пізніше 3 робочих днів з дня його проведення (абз. 1 п. 4 розділу V Положення).

Відповідно до абз. 3 п. 4 розділу V Положення на підставі протоколу, Комісією готується рішення про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни працівників МВС за формою, наведеною у додатку до цього Положення, підписується головою (його заступником) і секретарем Комісії та скріплюється гербовою печаткою Міністерства внутрішніх справ України.

Як вбачається з матеріалів справи, Центральна комісія з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій рішення щодо відмови Позивачу у наданні статусу учасника бойових дій за формою, передбаченою Положенням про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.04.2015 № 368 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) не приймала, в матеріалах справи відсутні докази прийняття такого рішення.

Разом із тим, в матеріалах справи наявні докази щодо прийняття відповідним підрозділом МВС встановленим порядком та опрацювання заяви Позивача про надання статусу учасника бойових дій.

Натомість, питання щодо надання чи відмови у наданні статусу учасника бойових дій Позивачу не було вирішено у порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 з дотриманням процедури, передбаченої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.04.2015 № 368 (чинного на час спірних правовідносин).

Позивача лише у формі листа від Головного управління Національної поліції у Київській області (третя особа у справі) було повідомлено, що підготовка матеріалів для надання статусу учасника бойових дій здійснюється відносно працівників ГУМВС в Київській області.

Водночас, в даному випадку має місце бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо не направлення для подальшого опрацювання на адресу Відповідача матеріалів для встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, що не є предметом розгляду в межах цієї адміністративної справи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, на підставі системного аналізу норм законодавства, суд приходить до висновку, що листи, які позивач надав як доказ відмови комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у наданні йому статусу бойових дій не можуть вважатися рішенням суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, просить суд зобов`язати Центральну комісію Міністерства внутрішніх справ України з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій надати йому статус учасника бойових дій.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання Центральну комісію Міністерства внутрішніх справ України з розгляду питань, пов`язаних з установленням статусу учасника бойових дій надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій є саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Водночас, згідно з частиною другою статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною другою статті 162 КАС України встановлено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд приходить до переконання, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, слід зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення статусу учасника бойових дій у відповідності до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення статусу учасника бойових дій у відповідності до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

3. В іншій частині вимог - відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді А.Б. Федорчук

В.А. Кузьменко