Справа № 814/874/17
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 р. Справа № 814/874/17

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року позов задоволено частково. Зобов`язано Міністерства оборони України зарахувати до стажу військової служби ОСОБА_1 період навчання у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі з 15 серпня 1944 року по 15 серпня 1946 року. В решті позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив доповнити Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року по справі № 814/874/17.

Міністерство оборони України не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 01 серпня 2017 року по справі № 814/874/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти посилаються на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню, а скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05.01.1944 року Позивач пройшов у військовому комісаріаті медичну комісію, якою був визнаний годним до військової служби. В червні 1944 року він закінчив 8 клас середньої школи. В липні 1944 року брав участь у військових табірних зборах, після чого військовий комісаріат направив його до Владивостоцького військово-морського підготовчого училища, в яке він прибув 05.08.1944р. в статусі військовозобов`язаного призовника на військову службу у віці 16 років 8 міс 20 днів та був зарахований кандидатом у курсанти училища для здачі вступних іспитів.

У листі правового департаменту Міністерства оборони України від 14.12.2009 року (а.с.60) зазначено, що у листопаді 1944 року призов громадян 1927 року народження на військову службу здійснювався відповідно до постанови Голови Державного Комітету Оборони СРСР від 25.10.1944 № ГОКО-6784сс «Про призов на військову службу призовників 1927 року народження».

Архівна довідка Центрального військово-морського архіву від 31.03.1994 року № 2411/п свідчить, що наказом начальника Владивостоцького військово-морського підготовчого училища від 18.09.1944 № 68 кандидат в курсанти ОСОБА_1 зарахований курсантом на 2-ий курс з 17.09.1944 року.

Трудова книжка позивача свідчить, що з 15.08.1946 по 15.10.1977 року він проходив службу у Радянській армії.

У військовому квитку позивача № НОМЕР_1 зазначено, що він проходив службу у Збройних Силах СРСР з 15.08.1946 року.

У 1977 році позивач звільнився із збройних сил та його особова справа надійшла до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де оформлена особова - пенсійна справа для призначення пенсії з присвоєнням їй нового порядкового номеру.

Позивач у позові зазначає, що з грудня 2006 року він почав звертатись до пенсійного фонду, Миколаївському ОВК, Міністерства оборони з проханням визнати 05.08.1944 року датою початку його трудового стажу.

У листі Міністерства оборони від 28.03.2013 року (т.2 а.с.14) зазначено, що згідно витягу з протоколу від 29.10.2012 № 6 рішенням комісії відмовлено позивачу у зарахуванні періоду навчання у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.

Також Міністерство оборони неодноразово листами від 20.02.2007, 11.03.2010, 27.07.2010, 02.09.2010, 14.09.2010, 21.04.2011, 28.03.2013 відмовляло позивачу у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсій періоду навчання з 05.08.1944-15.08.1945.

Відповідно до ст.17-1,17-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» N 2262-XII від 09.04.1992 порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Згідно з п.5 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» N 393, 17.07.1992 вислуга років, яка була обчислена для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" перегляду не підлягає.

Пенсія позивачу була призначена до прийняття вищезазначених нормативно-правових актів та позивач не просив перерахувати йому пенсію.

У суді першої інстанції позивач суду пояснив, що встановлення йому з 05.08.1944р., як день початку його трудового стажу буде для нього відновленням справедливості, що він не просить перерахувати йому пенсію, оскільки отримує максимальну пенсію.

Згідно з вказаним порядком до вислуги років зараховується дійсна військова служба у Радянській Армії, яка відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалась до вислуги років для призначення пенсії військовослужбовцям. Також відповідачу для з`ясування обставин стосовно того, чи мав права позивач на зарахування до вислуги років період навчання в училищі в 1944-1946 роках, мав би проаналізувати законодавство, яке діяло до 01.01.1991 року та на момент виникнення спірних правовідносин.

Позивач вийшов на пенсію у 1977 році та йому була призначена пенсія на підставі Закону СРСР «Про державні пенсії» від 14.07.1956 року. На виконання ст.52 цього Закону Радою Міністрів СРСР була прийнята постанова від 10.11.1982 року, якою було затверджено Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей, яким було передбачено(п.п. а п.54), що до вислуги років, яка надає право на пенсії зараховується дійсна військова служба в Радянській армії та Військово-морському флоті.

Відповідно до ст.11 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» 12.10.1967 року громадяни чоловічої статі, які виявили бажання навчатись у військово-учбових закладах, можуть бути прийняті в ці учбові заклади по досягненню ними 17 років. Громадяни, прийняті у військово-учбові заклади, перебувають на дійсній військовій службі і іменуються курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби.

Постановою Ради народних комісарів СРСР № 330 від 31.03.1944 року «Про організацію військово-морських підготовчих училищ закритого типу в системі наркомвійсьморфлота» з метою підвищення якості підготовки кадрів для комплектування військово-морських училищ було створено у м. Владивостоці військово-морське підготовче училище. Курсанти, які закінчили військово-морські підготовчі училища приймаються до відповідних військово-морських училищ без іспитів.

Відтак, Владивостоцьке військово-морське підготовче училище є військово-учбовим закладом.

Таким чином, законодавством на момент виникнення спірних правовідносин було визначено, що громадяни, прийняті у військово-учбові заклади, перебувають на дійсній військовій службі, а дійсна військова служба зараховується до вислуги років, яка надає право на пенсію.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991, до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів. Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що (п.3) за відсутності в трудовій книжці записів або містяться неточні чи неправильні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки та інші документи, які містять відомості про період роботи. Для підтвердження військової служби приймаються військові квитки, довідки архівних і військово-лікувальних установ (п.6). У тих випадках, коли в поданому документі про стаж не указано число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Особова карточка члена КПСС 04663534 від 01.07.1978 № 133 свідчить, що початок трудової діяльності у позивача розпочався у серпні 1944 року курсантом Владивостоцького військово-морського підготовчого училища без зазначення точної дати.

Послужний список особової справи ОСОБА_2 свідчить, що з серпня 1944р. по серпень 1946р. він був вихованцем Владивостоцького військово-морського підготовчого училища (також без зазначення точної дати).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що можливо вважати початком військової служби позивача 15.08.1944 року.

Разом з тим, зобов`язуючи Міністерство оборони України зарахувати до стажу військової служби позивача період навчання у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі з 15.08.1944 по 15.08.1946 року суд першої інстанції не врахував, що Міністерством оборони України вже було прийняте рішення, згідно витягу з протоколу від 29.10.2012 № 6, яким відмовлено позивачу у зарахуванні періоду навчання у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393. Означене рішення не скасовувалася та нечинним не визнавалося.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Виходячи з наведеного, колегія судів приходить до висновку, що підстав для зобов`язання Міністерства оборони України зарахувати до стажу військової служби ОСОБА_1 період навчання у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі з 15 серпня 1944 року по 15 серпня 1946 року без скасування рішення Міністерства оборони України, викладеного протоком № 6 від 29.10.2012 року, - немає.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача стосовно визнання дій Міністерства оборони України, щодо відмови у внесенні відомостей про проходження військової служби-курсанта ОСОБА_1 , у період навчання з 05.08.1994 по 15.08.1946 року у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі, до особової справи, військового квитка та трудової книжки ОСОБА_1 протиправними та зобов`язання внести відомості про проходження військової служби курсанта ОСОБА_1 у період навчання з 05.08.1944 по 15.08.1946 року у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі до особової справи, військового квитка та трудової книжки задоволенню не підлягають, оскільки це неналежний спосіб захисту прав позивача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, відповідно до ст.19 Конституції України повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однак, Міністерство оборони України не наділено повноваженнями вносити зміни до особової справи, військового квитка та трудової книжки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач під час звернення до суду обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України, - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року по справі № 814/874/17, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя Л.П. Шеметенко