Справа № 812/1309/17
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1309/17

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чернявської Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання Шляхтун М.М.

та

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 13.09.2017 реєстр. № 2476)

від відповідача - Борщова О.А. (довіреність від 11.10.2017 № 2614/9/12-32-10-00-29)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Луганській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 червня 2017 року №№ 588-13, 589-13,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року відкрито провадження в адміністративний справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 червня 2017 року №№ 588-13, 589-13, якими визначені суми податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 5407,27 грн та 10307,44 грн відповідно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з договором від 23 серпня 2001 року купівлі-продажу комунального майна - бази холодильника № 2, він є власником нерухомого майна загальною площею 374,0 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Також, згідно з договором від 28 вересня 2007 року купівлі-продажу комунального майна - нежитлового приміщення з підвалом, позивач є власником нерухомого майна загальною площею 196,2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

У відповідності із рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26 січня 2017 року № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» з 01 січня 2017 року пункт 6.1 додатку № 1 до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» викладено в такій редакції: 6.1 Ставки податку встановлюються за 1 кв. м. бази оподаткування для фізичних осіб: для об'єктів нежитлової нерухомості - 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Позивач вважає, що контролюючий орган при розрахунку розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що належить позивачу, повинен був застосовувати 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. З огляду на розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2016 року (1378,00 грн), належним та законним розрахунком розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для позивача є: 374,0 кв. м х (1378 грн х 0,5 %) = 2576,86 грн; 196,2 кв. м х (1378 грн х 0,5 %) = 1351,82 грн.

Проте, відповідачем в порушення вимог статті 266 Податкового кодексу України та рішення Сєвєродонецької міської ради від 26 січня 2017 року № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30 травня 2016 року № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29 січня 2015 року № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що належить позивачу, який у 4 рази перевищує належний розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розрахований позивачем в позовній заяві.

Головне управління ДФС у Луганській області адміністративний позов не визнало, про що подало заперечення проти адміністративного позову від 26 жовтня 2017 року б/н, в яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (арк. спр. 71-75). Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач послався на таке.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла з 01 січня до 31 грудня 2016 року) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Таким чином, ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості у 2016 році, що встановлюється органами місцевого самоврядування, не можуть перевищувати 41,34 грн за 1 кв. м. Для даної категорії спору базовим податковим (звітним) періодом є 2016 рік та обов'язковою для врахування при обчисленні податку є ставка, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати.

Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 29 січня 2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» встановлено ставку для об'єктів нежитлової нерухомості - 2 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. В подальшому до вказаного рішення внесені зміни рішеннями Сєвєродонецької міської ради від 28 травня 2015 року за № 4520 «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», від 30 травня 2016 року № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», від 30 липня 2015 року № 4678 «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» та від 29 вересня 2016 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок». Проте, ставка податку для об'єктів нежитлової нерухомості залишалась незмінною.

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені контролюючим органом на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради від 29 січня 2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», оскільки даним рішенням міської ради у відповідності із вимогами Податкового кодексу України визначено розмір ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік у розмірі 2 відсотки від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Рішення Сєвєродонецької міської ради від 26 січня 2017 року № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» прийнято у 2017 році і не може бути застосоване при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік. Дане рішення може бути застосовано податковим органом при розрахунку відповідного податку на майно, відмінне від земельної ділянки, у 2018 році при розрахунку зазначеного податку за 2017 рік.

Виходячи з наведеного, відповідач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними та такими, що винесені у відповідності із чинним законодавством.

На заперечення відповідача проти адміністративного позову позивачем поданий відзив від 01 листопада 2017 року б/н (арк. спр. 103-105).

У відзиві на заперечення проти адміністративного позову від 01 листопада 2017 року б/н позивач зазначив, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», який набрав чинності з 1 січня 2017 року, установлено, що з 01 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Оскільки податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік розраховуються у 2017 році і зараховуються до бюджету у 2017 році, відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, за твердженням позивача, мав керуватись наведеними вище приписами Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» та рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26 січня 2017 року № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», яке є чинним, не оскаржувалось в суді і в силу вимог статей 143, 144 Конституції України є обов'язковим до виконання.

Правова колізія між підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та пунктами 1, 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» має вирішуватись на користь останніх норм, як прийнятих пізніше у часі та діючих з 01 січня 2017 року.

Підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України закріплює такий базовий принцип оподаткування як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06), позивач зазначив, що відповідач порушив не лише норми національного законодавства, але й статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує захист власності.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відзиві на заперечення на адміністративний позов від 01 листопада 2017 року б/н. Також, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення в порушення вимог підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України надіслані (вручені) платнику податку контролюючим органом після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), що є додатковою підставою для їх скасування.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях проти позову від 26 жовтня 2017 року б/н.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Позивач, ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), є власником об'єктів нежитлової нерухомості, а саме:

1) приміщення площею 374,0 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору від 23 серпня 2001 року № 19/01 купівлі-продажу комунального майна - бази холодильника № 2 (арк. спр. 8-10);

2) нежитлового приміщення з підвалом загальною площею 196,2 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору від 28 вересня 2007 року реєстр. № 4384 купівлі-продажу комунального майна - нежитлового приміщення з підвалом (арк. спр. 11-12, 13, 14, 20, 21-24).

26 липня 2017 року ОСОБА_3 отримав податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 20 червня 2017 року:

- № 588-13, яким визначена сума податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік в сумі 5407,27 грн (арк. спр. 6, 89, 90);

- № 589-13, яким визначена сума податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік в сумі 10307,44 грн (арк. спр. 7, 89, 90).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (пункт 8.3 статті 8 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно.

Місцеві ради відповідно до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до підпункту 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів згідно з підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Підпунктом 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Статтею 266 Податкового кодексу України врегульовані питання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт 266.1.1 пункту 266.1, підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначають, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 263 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», яка діяла з 1 січня до 31 грудня 2016 року) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України).

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України регламентовано, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом в оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях визначені за базовий податковий (звітний) період - 2016 календарний рік.

Ухвалами від 05 жовтня 2017 року та від 13 жовтня 2017 року суд витребував від Сєвєродонецької міської ради рішення, яким встановлено ставки податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік.

На виконання ухвал суду Сєвєродонецькою міською радою надані такі рішення:

- рішення Сєвєродонецької міської ради від 29 січня 2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (арк. спр. 60-67);

- рішення Сєвєродонецької міської ради від 28 травня 2015 року за № 4520 «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (арк. спр. 58-59);

- рішення Сєвєродонецької міської ради від 30 травня 2016 року № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (арк. спр. 47-57);

- рішення Сєвєродонецької міської ради від 29 вересня 2016 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (арк. спр. 46).

У межах спірних правовідносин контролюючим органом для обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, застосуванню підлягають рішення Сєвєродонецької міської ради від 30 травня 2016 року № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (арк. спр. 47-57) та рішення Сєвєродонецької міської ради від 29 вересня 2016 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (арк. спр. 46), які прийняті органом місцевого самоврядування на виконання положень Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності з 1 січня 2016 року.

Норми зазначених рішень органу місцевого самоврядування застосовуються у 2016 бюджетному році, оскільки пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до пункту 6.1 додатку № 1 до рішення Сєвєродонецької міської ради від 30 травня 2016 року № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» із змінами, внесеними рішенням Сєвєродонецької міської ради від 29 вересня 2016 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», ставки податку встановлюються за 1 кв. м бази оподаткування для фізичних осіб: для об'єктів нежитлової нерухомості:

- 2 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;

- для присадибних будівель (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, тощо) та надземних та підземних гаражів - 0,1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

З викладеного слідує, що органом місцевого самоврядування для обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, за базовий податковий (звітний) період - 2016 календарний рік, визначена ставка податку за 1 кв. м бази оподаткування - 2 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Абзацом другим статті 8 Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

У межах спірних правовідносин ставка податку за 1 кв. м бази оподаткування складає 2 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) 2016 року, та становить 27,56 грн (1378,00 грн х 2 %).

Податок на об'єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності ОСОБА_3, становить:

1) для нежитлового приміщення площею 374,0 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - 10307,44 грн (374,0 кв. м х 27,56 грн = 10307,44 грн);

2) для нежитлового приміщення з підвалом загальною площею 196,2 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 - 5407,27 грн (196,2 кв. м х 27,56 грн = 5407,27 грн).

Податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік в сумі 5407,27 грн і 10307,44 грн, визначені позивачу контролюючим органом у податкових повідомленнях - рішеннях від 20 червня 2017 року №№ 588-13, 589-13, повністю відповідають вимогам Податкового кодексу України та рішенням органу місцевого самоврядування, якими на 2016 рік встановлений податок на майно, відмінне від земельної ділянки.

Порушення контролюючим органом встановленого підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України строку надіслання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), є процедурним порушенням, яке не змінює суті спірних рішень та не повинно сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірних рішень і, які наслідок, для їх скасування.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на те, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень мав керуватись пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» та рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26 січня 2017 року № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», визнаються судом безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

На виконання вимог Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» Сєвєродонецька міська рада рішенням від 26 січня 2017 року № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» установила ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на базовий податковий (звітний) період - 2017 календарний рік.

Оскільки оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені контролюючим органом за базовий податковий (звітний) період - 2016 календарний рік, а не за базовий податковий (звітний) період - 2017 календарний рік, положення Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» та норми рішення Сєвєродонецької міської ради від 26 січня 2017 року № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» не поширюються на спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

В ході судового розгляду судом не встановлено, що у межах спірних правовідносин норми закону припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За практикою Європейського Суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, довів суду правомірність своїх рішень, у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі частини третьої статті 160 КАС України у судовому засіданні 01 листопада 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 06 листопада 2017 року, про що згідно вимог частини другої статті 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 червня 2017 року №№ 588-13, 589-13 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Згідно з частиною третьою статті 160 КАС України постанова складена у повному обсязі 06 листопада 2017 року.

Суддя Т.І. Чернявська