Справа № 132/3502/16-а
Суддя: Павленко І. В.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Калинівський районний суд Вінницької області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2017 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

за участю секретаря Жовтої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є громадянином України, який постійно проживає в Ізраїлі за адресою: АДРЕСА_1, та прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

Крім того, позивач перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Калинівському районі Вінницької області з 15.09.1980 року та отримував пенсію як інвалід Великої Вітчизняної війни III групи, з 27.01.1992 року - як інвалід Великої Вітчизняної війни II групи. З 09 березня 1992 року, позивачу було призначено пенсію за віком, яку отримував до 31.10.2003 року.

31.10.2003 року, в зв'язку з виїздом до Ізраїлю, позивачу була виплачена пенсія за шість місяців наперед, разовим дорученням. Пенсію виплачено по квітень 2004 року включно. Розмір пенсії станом на квітень 2004 року становив 337 грн. 64 коп.

10.11.2016 року позивач звернувся до відповідача щодо поновлення виплати пенсії за віком, але 25.11.2016 року, позивачу було відмовлено в поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що заяву про поновлення виплати пенсії позивач мав подати особисто.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 17.10.2017 року було замінено відповідача Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області у адміністративній справі №132/3502/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії правонаступником відповідної сторони-Козятинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області.

Представник позивача на підставі довіреності ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, однак від неї надійшла заява, згідно якої просить поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду, оскільки пропущений з поважних причин, та розглянути справу за її відсутності.

Представник Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області в судове засідання не з'явився, хоча про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В порядку ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальних строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Рішенням Конституційного суду України у справі № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення, серед іншого, частини 2 ст. 99 КАС України.

В п. 14 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" судам роз'яснено, що за правилами частини третьої статті 100 КАС України позовні заяви повинні прийматися до розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного суду. Припис частини другої цієї статті щодо розгляду і вирішення справи у разі визнання судом причини пропуску строку звернення до суду поважною стосується саме прийняття судом постанови за результатами розгляду справи, тобто відповідно до встановлених обставин та норм матеріального права. У разі ж відсутності підстав для визнання поважною причини пропуску строку звернення до суду та встановлення факту порушення права суд відмовляє в його захисті саме з підстав пропуску строку. При цьому такий висновок суду повинен міститися в постанові, прийнятій за результатами розгляду справи.

Суд, дослідивши усі зібрані у справі докази щодо причин, які стали підставою пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом, давши їм належну оцінку, дійшов висновку, що причини наведені позивачем є поважними, отож такий строк підлягає поновленню судом, а порушене право позивача підлягає захисту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, який постійно проживає в Ізраїлі за адресою: АДРЕСА_1, та прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль, що вбачається з копій свідоцтва від 06.09.2016 року, виданого спеціалістом з консульських питань ОСОБА_4, довіреності та паспорта позивача (а.с. 14, 38-40, 42 ).

Крім того, позивач перебував на обліку в управління Пенсійного фонду України в Калинівському районі Вінницької області з 15.09.1980 року та отримував пенсію як інвалід Великої Вітчизняної війни III групи, з 27.01.1992 року - як інвалід Великої Вітчизняної війни II групи. З 09 березня 1992 року, позивачу було призначено пенсію за віком, яку отримував до 31.10.2003 року, що також фактично визнано відповідачем.

31.10.2003 року, в зв'язку з виїздом до Ізраїлю, позивачу була виплачена пенсія за шість місяців наперед, разовим дорученням. Пенсію виплачено по квітень 2004 року включно. Розмір пенсії станом на квітень 2004 року становив 337 грн. 64 коп. ( а.с. 19).

10.11.2016 року позивач звернувся до відповідача щодо поновлення виплати пенсії за віком, але 25.11.2016 року, позивачу було відмовлено в поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що заяву про поновлення виплати пенсії позивач мав подати особисто (а.с. 48-49).

Суд вважає таку відмову неправомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття, з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом положень ч.ч.1,2 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV( далі - Закон № 1058-IV), законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі з закони про пенсійне забезпечення ), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом ,- члени їхніх сімей.

В силу п.2 ч.1 ст.49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону № 1058-IV передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Як зазначено в рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Водночас, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51 цього рішення).

Разом з тим, у п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п'ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах в містах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730; чинного на час виникнення спірних відносин), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є органами ПФУ і їх основними завданнями є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Згідно з пунктом 30 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 43).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення органами Пенсійного фонду дій, спрямованих зокрема на поновлення виплати пенсії за віком, є відповідна заява особи про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, подана до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

При цьому, суд критично ставиться до посилань відповідача, як на одну із підстав для відмови в призначенні пенсії, на те, що заява про поновлення пенсії мала бути подана позивачем особисто та звертає його увагу на те, що в пенсійному законодавстві відсутня правова норма, яка забороняє особі, що звертається до органу Пенсійного фонду за призначенням чи поновленням виплати пенсії, подавати відповідну заяву через представника.

За вказаних обставин суд вважає, що позовна вимога позивача щодо визнання бездіяльності Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області відносно не проведення перерахунку та відновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням підвищення пенсії і щомісячної державної допомоги до пенсії, встановлених для інвалідів Великої Вітчизняної війни II групи, починаючи з 07.10.2009 року підялгає до задоволення.

Крім того, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги, щодо проведення індексації пенсії позивача та виплата її у вказаному позивачем розмірі ( в розмірі 255% прожиткового мінімуму), оскільки відповідач, ще не здійснював перерахунок та виплату пенсії позивача та не визначав її розмір, а тому зобов'язання його здійснити поновлення виплати пенсії позивача у конкретному розмірі із проведенням індексації буде, підміною судом виключних повноважень органів Пенсійного фонду.

Відповідач не здійснюючи поновлення пенсії, ще не вчинив жодних дій які впливають на її розмір, а тому позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії у вказаному розмірі з проведенням індексації задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо позивач заперечує проти правомірності його дій.

Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій відносно позивача.

Щодо позовної вимоги позивача про звернення постанови суду до негайного виконання, то у відповідності до вимог ст. 256 КАС України дана постанова не підлягає зверненню до негайного виконання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави, оскільки сторони по справі звільненні від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 8-11, 71, 99-102, 122, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, ст 19, 24, 46 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, рішення у справі «Пічкур проти України» від 07.02.2014 р .., (Статус рішення остаточне), рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп / 2009, в .ст. 8, 44, 45, 49, 51 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Визнати протиправною бездіяльність Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області відносно не проведення перерахунку та відновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням підвищення пенсії і щомісячної державної допомоги до пенсії, встановлених для інвалідів Великої Вітчизняної війни II групи, починаючи з 07.10.2009 року.

Зобов'язати Козятинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області відновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, з урахуванням підвищення до пенсії, щомісячної державної допомоги до пенсії, встановлених для інвалідів Великої Вітчизняної війни II групи, з проведенням всіх перерахунків, у відповідності до ст.ст.27, 28, 40, 42, 43, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV, у розмірі, визначеному законодавством на момент проведення перерахунку та відновлення виплати пенсії з урахуванням матеріалів пенсійної справи і наданої довідки про заробітну плату за 1987-1992 роки, шляхом одноразової виплатив всієї суми боргу, на визначений пенсіонером банківський рахунок, починаючи з 07.10.2009 року і здійснювати в подальшому виплату і перерахунок пенсії, з урахуванням змін в пенсійному законодавстві.

Зобов'язати Козятинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, в зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії, з урахуванням підвищення до пенсії та щомісячної державної допомоги до пенсії, встановлених для інвалідів Великої Вітчизняної війни II групи, за період з 07.10.2009 року по день фактичної виплати.

Обов'язок по виконанню постанови суду покласти на начальника Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області .

Зобов'язати начальника Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області надати виписку із розпорядження про перерахунок/відновлення виплати пенсії, з інформацією про періоди страхового стажу з заробітної плати (доходу), які враховані при розрахунку пенсії, із посиланням на нормативні акти.

Зобов'язати начальника Козятинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області в місячний строк, з дня дня одержання копії постанови суду, надати до суду звіт про виконання постанови.

Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок коштів державного бюджету.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Калинівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: