Справа № 826/7739/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 жовтня 2017 року № 826/7739/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні банківські системи"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційні банківські системи» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02 червня 2017 року № , .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податкового кредиту та витрат є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи. Посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємствами, які на думку податкового органу, мають ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентами є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до податкового кредиту та витрат. За таких обставин, податковий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2017 відповідачем на підставі акта перевірки № 188/26-15-14-02-01/36184511 від 22.05.2017, прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення:

- , яким позивачу за порушення п.п.185.1, 198.3, 198.6, 201.10 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 1 994 669 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 1 329 779 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 664 890 грн;

- , яким позивачу за порушення п.п.134.1.1 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» всього в сумі 349 660 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 299 436 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 50 224 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, ґрунтується на обставинах безтоварності господарських взаємовідносин між позивачем і ТОВ «Фінансреал», ТОВ «Вертікс Альянс»

Безтоварність господарських операцій, в свою чергу, обґрунтовується контролюючим з огляду на 1) вирок Печерського районного суду міста Києва від 29.11.2016 по кримінальній справі №757/52832/16-к, яким директора ТОВ «Фінансреал» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.205 КК України, ч.1 ст.358 КК України; 2) ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01.12.2016 по кримінальній справі № 464/8696/16-к та ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2016 по кримінальній справі № 757/5863/17-к, якими слідчим надано дозвіл на доступ до речей та документів ТОВ «Вертікс Альянс» та накладено арешт на печатки та кліше ТОВ «Вертікс Альянс».

Крім того, контролюючий орган посилається на те, що позивачем до перевірки не надано доказів перевезення товару, зберігання, довіреностей на отримання товарів, сертифікатів якості.

Інших обставин збільшення позивачу суми грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій акт перевірки в собі не містить.

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Чинне законодавство України не містить в собі визначення поняття «безтоварність» (господарської операції).

Разом з тим, Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов'язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов'язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною. Отже, вбачається за можливе прийти до висновку, що фіктивна і «безтоварна операція» є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивне підприємництво це створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб'єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов'язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Частиною 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Відповідно, висновки, в даному випадку, відсутності об'єктів оподаткування ПДВ та податком на прибуток, до яких прийшов контролюючий орган через призму ознак фіктивності контрагента позивача ТОВ «Вертікс Альянс», яка (фіктивність) встановлена в процесуальних документах досудового слідства, не сприймаються судом як преюдиційна обставина, відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання контролюючого органу на вирок Печерського районного суду міста Києва від 29.11.2016 по кримінальній справі №757/52832/16-к, яким директора ТОВ «Фінансреал» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.205 КК України, ч.1 ст.358 КК України, судом відхиляються, адже відповідно до витягу ЄДРПОУ від 31.05.2017 № ОСОБА_1 був директором ТОВ «Фінансреал» в період з 08.07.2015 по 10.11.2015, в той час як господарський договір №ФР-2511 від 25.11.2015 був підписаний зі сторони позивача керівником - ОСОБА_2, якій згідно витягу ЄДРПОУ № від 19.05.2017, був директором ТОВ «Фінансреал» станом на 25.11.2015.

Разом з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин по справі, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, господарські відносини ТОВ «І.Б.С.» з ТОВ «Фінансреал» були зумовлені договором поставки № ФР-2511 від 25.11.2015 року.

Відповідно до вимог п. 1.1. Договору № ФР-2511 Постачальник (ТОВ «Фінансреал») зобов'язується поставити та передати у власність Покупця (ТОВ «І.Б.С.») запасні частини та комплектуючі до касового банківського обладнання, вказані в Рахунках-фактурах (надалі - «Товар»), а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар та своєчасно оплатити його на умовах Договору.

Відповідно до вимог п. 1.2. Договору № ФР-2511 асортимент, кількість, ціна та загальна вартість Товару зазначаються у Рахунках-фактурах, що є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору № ФР-2511 Товар має бути поставлений і переданий ТОВ «І.Б.С.» протягом 14 календарних дні з моменту отримання заявки ТОВ «І.Б.С.».

Відповідно до вимог п. 3.2. Договору № ФР-2511 Постачання Товару здійснюється ТОВ «Фінансреал».

Пунктом 2.2. Договору № ФР-2511 передбачено, що розрахунки за Договором здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника.

Згідно п. 2.3. Договору № ФР-2511 оплата Товару здійснюється на підставі виставленого рахунку-фактури, протягом 10 банківських днів з моменту його отримання.

Відповідно п. 4.3. Договору № ФР-2511 підтвердженням приймання-передачі Товару є підписи уповноважених представників Сторін на примірниках видаткових накладних.

Виконання умов Договору № ФР-2511 поставки Товару на адресу ТОВ «І.Б.С.» підтверджується належним чином завіреними копіями видаткових накладних: № РН-63012 від 30.12.2015 на суму 703810,94 грн з ПДВ; № РН-53012 від 30.12.15 на суму 1 354 070,11 грн з ПДВ; № РН-23112 від 31.12.15 на суму 1 543 325,17 грн з ПДВ.

Всього ТОВ «Фінансреал» було поставлено ТОВ «І.Б.С.» запасні частини та комплектуючі до касового банківського обладнання на суму 3 601 206,22 грн з ПДВ.

ТОВ «І.Б.С.» на виконання умов Договору № ФР-2511 платіжним дорученням №6772 від 15.01.2016 р. було перераховано ТОВ «Фінансреал» 2 247 136,11 грн та платіжним дорученням № 6774 від 18.01.2016 р. було перераховано Постачальнику 1 354 070,11 грн.

Податковий кредит сформовано позивачем на підставі податкових накладних, складених ТОВ «Фінансреал» № 53012 від 30.12.2015р. (реєстраційний номер ), № 63012 від 30.12.2015р. (реєстраційний номер ), № 23112 від 31.12.2015р. (реєстраційний номер ).

Господарські відносини ТОВ «І.Б.С.» з ТОВ «Вертікс Альянс» були зумовлені договором поставки № ВА/04082016 від 04.08.2016, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник (ТОВ «Вертікс Альянс») зобов'язується поставити та передати у власність Покупця (ТОВ «І.Б.С.») запасні частини та комплектуючі до касового банківського обладнання, що вказані в Рахунках-фактурах (надалі - «Товар»), а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар та своєчасно оплатити його на умовах Договору.

Відповідно до вимог п. 1.2. Договору № ВА/04082016, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість Товару зазначаються у Рахунках-фактурах, що є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 3.2. Договору № ВА/04082016 передбачено, що постачання Товару здійснюється ТОВ «Вертікс Альянс».

Згідно з п. 3.1. Договору № ВА/04082016 товар має бути поставлений і переданий ТОВ «І.Б.С.» протягом 14 календарних днів з моменту отримання заявки ТОВ «І.Б.С.».

Відповідно до вимог п. 4.4. Договору № ВА/04082016 підтвердженням приймання-передачі Товару є підписи уповноважених представників Сторін на примірниках видаткових накладних.

Виконання умов Договору № ВА/04082016 підтверджується копіями наступних видаткових накладних: № 21508 від 15.08.16 на суму 287 766,36 грн. з ПДВ; № 31508 від 15.08.16 на суму 287 886,90 грн. з ПДВ; № 41508 від 15.08.16 на суму 292 104,12 грн. з ПДВ; № 11508 від 15.08.16 на суму 299 904,30 грн. з ПДВ; № 11608 від 16.08.16 на суму 292 162,26 грн. з ПДВ; № 21608 від 16.08.16 на суму 287 649,24 грн. з ПДВ; № 31608 від 16.08.16 на суму 298 850,88 грн. з ПДВ; № 11708 від 17.08.16 на суму 286 611,72 грн. з ПДВ; № 21708 від 17.08.16 на суму 280 971,00 грн. з ПДВ; № 11808 від 18.08.16 на суму 295 103,46 грн. з ПДВ; № 21808 від 18.08.16 на суму 285 172,56 грн. з ПДВ; № 11908 від 19.08.16 на суму 293 311,62 грн. з ПДВ; № 21908 від 19.08.16 на суму 296 819,70 грн. з ПДВ; № 31908 від 19.08.16 на суму 295 010,64 грн. з ПДВ; № 12208 від 22.08.16 на суму 298 140,66 грн. з ПДВ.

Всього ТОВ «Вертікс Альянс» було поставлено ТОВ «І.Б.С.» запасні частини та комплектуючі до касового банківського обладнання на суму 4 377 465,42 грн. з ПДВ.

ТОВ «І.Б.С.» на виконання умов Договору № ВА/04082016 платіжним дорученням № 7143 від 08.09.2016 р. було перераховано ТОВ «Вертікс Альянс» 2 332 935,78 грн.; та платіжним дорученням № 7146 від 09.09.2016 р. було перераховано ТОВ «Вертікс Альянс» 2 044 529,64 грн.

Податковий кредит сформовано позивачем на підставі належним чином оформлених ТОВ «Вертікс Альянс» податкових накладних: № 31608 від 16.08.2016 (реєстраційний номер ), № 31508 від 15.08.2016 (реєстраційний номер ), № 12208 від 22.08.2016 (реєстраційний номер ), № 11508 від 15.08.2016 (реєстраційний номер ), № 11808 від 18.08.2016 (реєстраційний номер ), № 11608 від 16.08.2016 (реєстраційний номер ), № 21508 від 15.08.2016 (реєстраційний номер ), № 11708 від 17.08.2016 (реєстраційний номер ), № 21808 від 18.08.02016 (реєстраційний номер ), № 21608 від 16.08.2016 (реєстраційний номер ), № 21708 від 17.08.2016 (реєстраційний номер 915399201), № 11908 від 19.08.2016 (реєстраційний номер ), № 41508 від 15.08.2016 (реєстраційний номер ), № 31908 від 19.08.2016 (реєстраційний номер ), № 21908 від 19.08.2016 (реєстраційний номер ), що відповідають вимогам встановленим п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Отримані ТОВ «І.Б.С.» за договорами поставки № ФР-2511 від 25.11.2016 та №ВА/04082016 від 04.08.2016 запасні частини та комплектуючи до касового банківського обладнання були використані Позивачем при обслуговувані касового банківського обладнання (його ремонт та сервісне обслуговування) на виконання Договорів про сервісне обслуговування, укладених між ТОВ «І.Б.С» та замовниками: ВАТ «Держаний ощадний банк України» за договором №14/5-14/7, ПАТ «Укрсиббанк» за договором №1912 від 19.12.2012, АКБ «Індустріалбанк» за договором №01/09 від 01.01.2009, ЗАТ «Донгорбанк» за договором №0102/2009Д від 01.02.2009, тощо.

Безпосереднє використання позивачем товарів, що придбані у спірних контрагентів, під час виконання вказаних вище договорів з обслуговування касового банківського обладнання, підтверджується належним чином завіреною копією акту списання матеріальних цінностей №ПМ-0000077 від 31.12.2016, яка наявна в мате валах справи.

Посилання контролюючого органу на не надання позивачем до перевірки доказів перевезення товару, зберігання, довіреностей на отримання товарів, сертифікатів якості, судом відхиляються, адже: 1) відповідно до умов договорів № ФР-2511 від 25.11.2016 та №ВА/04082016 від 04.08.2016 перевезення товарів здійснюється силами контрагентів; 2) оприбуткування, облік та зберігання товарів підтверджується наданими до матеріалів справи бухгалтерською довідкою №12/09-17 від 12.09.2017, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 20 та субрахунку 281 за 2015-2016 роки; 3) товари за видатковими накладними приймались особисто директором позивача - ОСОБА_3, який є уповноваженим представником юридичної особи без довіреності; 4) сертифікати якості відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України не є документами, що підтверджують правомірність формування показників бухгалтерської та податкової звітності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в наданих до перевірки документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об'єкту оподаткування по спірним господарським операціям, податковий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до податкового кредиту та витрат.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. «а» ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових накладних та видаткових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту та витрат але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Як вже зазначалось, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, аніж позивач особами, в розумінні ч.4 ст. 70 КАС України, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача, внаслідок чого, на думку ДПІ, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до доходу та витрат.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки контрагентів позивача ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б контрагентам позивача збільшувались/зментувались суми грошових зобов'язань по ПДВ та податку на прибуток, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагент позивача, як юридична особа був внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

В порушення положень ст. 7, Глави 6, ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02 червня 2017 року № , Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Стягнути судові витрати в сумі 35 164 (тридцять п'ять тисяч сто шістдесят чотири) грн 94 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційні банківські системи» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Головного управління ДФС у місті Києві, за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя П.О. Григорович