Справа № 804/8383/16
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2017 р. Справа № 804/8383/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Букіна Л. Є.,
секретаря судового засідання Червяченко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпро Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпро Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, (далі Лівобережна ОДПІ, відповідач), у якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.12.2015 р. № 5569-15, яким позивачеві визначено податкове зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в Україні транспортний податок запроваджений з 01.01.2015 року, з моменту набрання чинності положення Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» на підставі п.1 розділу II Закону України № 71-VIII від 28.12.2014. Означений податок відноситься до місцевих податків, а тому, відповідно до приписів ст.12 Податкового кодексу України має встановлюватися рішенням відповідної міської (сільської, селищної) ради в порядку, визначеному цим Кодексом, зокрема, шляхом офіційного оприлюднення такого рішення відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період).
Крім того, за позицією позивача, вимога щодо сплати даного податку у 2015 році суперечить принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Оскільки бюджетний період становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, то зміни до Податкового кодексу України, внесені за кілька днів до початку бюджетного періоду 2015 року, не можуть застосовуватись до позивача раніше 2016 року, а тому податковим органом податкове зобовязання з транспортного податку прийнято безпідставно.
Представники сторін у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, направив суду клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття до суду, проте воно визнано судом необгрунтованим та не підтверджено належними доказами. До суду направлені також письмові заперечення проти позову. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що транспортний податок це новий податок, а тому принцип стабільності, який викладено в п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, на нього не розповсюджується, а доводи позивача стосовно того, що транспортний податок може застосовуватися до нього, як до власника транспортного засобу лише з 01.01.2016р. та з 01.01.2017р., є помилковими, оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VІІІ, не змінює вид податку, а створює новий, отже, не можна стверджувати про зміну його елементів.
З урахуванням неявки представників сторін та заявленого клопотання, відповідно до вимог статей 122 та 41 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто без участі представників сторін і без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що транспортний податок це новий податок, а тому принцип стабільності, який викладено в п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 цього Кодексу, на нього не розповсюджується, а доводи позивача стосовно того, що транспортний податок може застосовуватися до нього, як до власника транспортного засобу лише з 01.01.2016р., є помилковими, оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VІІІ, не змінює вид податку, а створює новий, отже, не можна стверджувати про зміну його елементів.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов до висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивачеві на момент виникнення спірних правовідносин, на праві власності належав легковий автомобіль "Mersedes-Benz", модель ML 350, тип: загальний легковий універсал-В, державний номер НОМЕР_1, 2010 року випуску, з обємом двигуна 3498 куб.см., який зареєстрований за позивачем 07.03.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САТ 874863.
Щодо клопотання позивача про поновлення строку оскарження податкового повідомлення-рішення у судовому порядку слід зазначити таке.
Відповідно до п.56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Цей строк з урахуванням змісту статті 102 Податкового кодексу України становить 1095 днів з дня отримання оскаржуваного рішення.
Отже, строки оскарження позивачем не пропущені, тому підстави для їх поновлення відсутні.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Закон України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України введено новий транспортний податок, набрав чинності 01.01.2015р.
Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.
Положення пп.267.2.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.
Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Згідно підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.
Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2015 року, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.
У той же час, статтею 10 Податкового кодексу України встановлено перелік місцевих податків, в якому транспортний податок прямо не передбачений. Натомість, є податок на майно (підпункт 10.1.1 пункт 10.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.
Згідно із пункту 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Відповідно до положень пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Отже, транспортний податок згідно з Податкового кодексу України є місцевим податком і тому за законом не може бути встановлений безпосередньо рішенням Верховної Ради України.
Зі змісту наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення. Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п.24 ч.1 ст.26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.143 Конституції України.
Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Отже, рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду.
При цьому, відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Тому за умови дії підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 7/600 від 28.01.2015 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» установлений, зокрема, транспортний податок.
Отже, застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України, з урахуванням внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» змін з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, що доводить відсутність у позивача обов'язку сплачувати транспортний податок за 2015 рік.
Слід зазначити, що у порушення п.п. 267.6.2 ст. 267 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення не було надіслано (вручено) платнику податків до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Таким чином, податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпро Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, від 21.12.2015 р. № 5569-15 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із того, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн. і заявлено клопотання про покладення судових витрат на відповідача.
На підставі ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпро Головного управління ДФС у Дніпропетровській області здійснені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпро Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпро Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 21.12.2015 р. № 5569-15, яким визначено ОСОБА_1 грошове зобовязання зі сплати транспортного податку у розмірі 25 000 грн. (двадцять пять тисяч гривень).
Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпро Головного управління ДФС у Дніпропетровській області здійснені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 копійок).
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі.
Повний текст постанови складений 20.09.2017 року.
Головуючий суддя ОСОБА_2