Справа № 225/4958/17
Суддя: Мигалевич В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа: № 225/4958/17
Провадження № 2-а/225/113/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.

за участю:

секретаря судового засідання -Голубової О.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що здобула право на тримання державної пенсії та перебувала на обліку у ПФУ м. Макіївки де отримувала пенсію.

З грудня 2014 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області. Однак, з березня 2016 року відповідач припинив виплачувати позивачу належну йому пенсію. Будь-які повідомлення від Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинська Донецької області про підстави припинення виплат пенсії на адресу позивача не надходили. У зв'язку з цим ОСОБА_2 вважає такі дії відповідача протиправними та просить про наступне:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо невиплати їй пенсії з березня 2016 року;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 починаючи з березня 2016 року.

Позивача у позові просив розглянути справу без участі позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, надала до суду письмові заперечення, в яких зазначила наступне:

Позивач з 01.07.2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, як отримувач пенсії у разі втрати годувальника, якій пенсія виплачувалась за даними електронної пенсійної справи як внутрішньо переміщеній особі. Виплату пенсії припинено з 01.03.2016 року на підставі інформації, отриманої від СБУ.

Пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України № 365 передбачено, що підставою, для припинення соціальних витрат є, зокрема отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

ОСОБА_3 копії довідки від 12.12.2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Департаменту соціального захисту населення Дзержинської міської ради фактичне місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 27.12.2016 року № 27 в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_2 відмовлено у звязку з відсутністю підтвердження факту проживання особи за вказаною адресою, що зазначено у Додатку № 4 до ОСОБА_3 з протоколу від 27.12.2016 року № 27.

Рішенням №180271 від 29.12.2016 року управлінням припинено виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі п.5 ст.49 Закону України № 1058, ст.7 Закону України № 1706, п.14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року у звязку з відсутністю за фактичним місцем проживанням.

01.09.2016 року ОСОБА_2 звернулася до управління з особистою заявою про поновлення виплати пенсії, надавши копію паспорту та довідки від 01.09.2016 року № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради Фактичне місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням директора Департаменту (наказ № 40 від 27.03.2017) року дію довідки скасовано відповідно до п. 3 статті 12 Закону України № 1706.

Статтею 12 Закону України № 1706 передбачено підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1)подала заяву про відмову від довідки;

2)скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного, ладу -або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3)повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4)виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5)подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

ОСОБА_3 з протоколу засіданняКомісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 30.03.2017 року № 11в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_2 відмовлено у звязку з скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи в результаті надання ВПО недостовірних даних та згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Рішенням № 180271 від 03.04.2017 року управлінням відмовлено у відновленні виплати пенсії ОСОБА_2 на підставі п.5 ст.49 Закону України № 1058, п.5, абз.8 ст.12 Закону України № 1706, за рішенням директора Департаменту (наказ № 40 від 27.03.2017), п.14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування,

затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року у звязку із скасуванням довідки про взяття на облік ВПО.

Також, представник відповідача вказує, що частиною 1 статті 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, як зазначає представник відповідача, управління керується нормативно-правовими актами, що визначають порядок та умови виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, а саме: Законом України від 20.10.2014 № 1706-УІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 18.02.2016 № 136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування». Вищезазначені нормативні акти не позбавляють права позивача на отримання пенсії, а встановлюють певний порядок її отримання в умовах проведення анти терористичної операції.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.07.2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, як отримувач пенсії у разі втрати годувальника, якій пенсія виплачувалась за даними електронної пенсійної справи як внутрішньо переміщеній особі. Виплату пенсію припинено з 01.03.2016 року на підставі інформації, отриманої від СБУ.

ОСОБА_3 копії довідки від 12.12.2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Департаменту соціального захисту населення Дзержинської міської ради місце тимчасового перебування ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 27.12.2016 року № 27 в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_2 відмовлено у звязку з відсутністю підтвердження факту проживання особи за вказаною адресою, що зазначено у Додатку № 4 до ОСОБА_3 з протоколу від 27.12.2016 року № 27.

Рішенням № 180271 від 29.12.2016 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Дзержинськувідмовлено у відновленні виплати пенсії ОСОБА_2 на підставі п. 5 ст. 49 Закону України № 1058, ст. 7 Закону України № 1706. п.14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року у звязку з відсутністю за фактичним місцем проживання.

01.09.2016 року ОСОБА_2 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинськуз особистою заявою про поновлення виплати пенсії, надавши копію паспорту та довідки від 01.09.2016 року № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Департаментом соціального захисту населення Торецької міської ради. Фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням директора Департаменту (наказ № 40 від 27.03.2017) року дію довідки скасовано.

ОСОБА_3 з протоколу засіданняКомісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 30.03.2017 року № 11в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_2 відмовлено у звязку з скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи в результаті надання ВПО недостовірних даних та згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Рішенням № 180271 від 03.04.2017 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Дзержинськувідмовлено у відновленні виплати пенсії ОСОБА_2 у звязку із скасуванням довідки про взяття на облік ВПО.

Зазначені обставини не оспорюють ся сторонами.

Спірним по справі є правомірність припинення здійснення відповідачем пенсійних виплат позивачу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Суд не може погодитися із доводами представника відповідача про наявність підстав для застосування пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з врахуванням також приписів Закону № 1706-VII.

Так, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як інформація, отримана від СБУ, відсутність за фактичним місцем проживання, скасуванням довідки про взяття на облік ВПО.

Як встановлено у судовому засіданні, виплату пенсії позивачу припинено відповідачем з 01.03.2016 року на підставі інформації, отриманої від СБУ. Однак, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження самої обставини отримання повідомлення від СБУ, а також будь-яких доказів, згідно яких можна встановити зміст цього повідомлення.

Рішенням №180271 від 29.12.2016 року відповідачем відмовлено у відновленні виплати пенсії ОСОБА_2 у звязку з відсутністю за фактичним місцем проживання.

Рішенням № 180271 від 03.04.2017 року відповідачем відмовлено у відновленні виплати пенсії ОСОБА_2 у звязку із скасуванням довідки про взяття на облік ВПО.

Отже, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо припинення виплат пенсії позивачу.

Крім того, суд зазначає наступне.

Верховний суд України 6 жовтня 2015 року ухвалив постанову по справі № 608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право (право на отримання пенсії) незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Тут слід зазначити, що таке рішення суд ухвалив у справі за переглядом судових рішень стосовно спору про припинення виплат особі, яка постійно проживає за кордоном. Між тим, важливим залишається загальний принцип, висвітлений в цьому рішенні, який пов'язаний із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та проголошує непохитність права людини щодо володіння своєю власністю. Цей принцип безпосередньо висвітлений у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, де поважний суд встановив порушення Конвенції у разі залежності на отримання пенсії від місця проживання особи.

Крім того, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на викладене, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

В якості джерела міжнародного права національні суди України повинні посилатися на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», де поважний суд встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території (в даному випадку - Придністров'я), вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Встановлені у справі обставини дають підстави для висновку про те, що у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року, тобто його дії щодо припинення виплати пенсії та бездіяльність у не здійсненні передбачених законом заходів для виплати позивачу пенсії є протиправними.

Зазначене порушене право, із урахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України, підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача відновити (поновити) з 01 березня 2016 року виплату пенсії ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій.

Оскільки раніше, суд прийшов до висновку про те, що дії Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську щодо припинення з 01 березня 2016 року виплати пенсії позивачу є протиправними, відповідно, за таких умов суд вважає рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську від 29.12.2016 року № 180271, та від 03.04.2017 року № 180271 про відмову у відновленні соціальних виплат (пенсії) ОСОБА_2 такими, що не відповідають діючому законодавству України, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

У відповідності до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Відповідно до частини першої статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (із змінами від 06.12.2016 р.), від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Враховуючи викладене вище, а також ту обставину, що позивачем при подачі до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, оскільки позивача у відповідності до ухвали судді звільнено від сплати судового збору, суд не стягує з відповідача судові витрати, оскільки позивачем вони фактично не понесені (не надано документального підтвердження понесених ним судових витрат), і процесуальним законом не передбачено іншого порядку розподілу судових витрат по сплаті судового збору між сторонами у випадку, коли відповідач, який є субєктом владних повноважень і позивач звільнені від сплати судового збору, а рішення ухвалене не на користь субєкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 158, 159, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, пенсії з 01 березня 2016 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області від 29.12.2016 року № 180271, та від 03.04.2017 року № 180271 про відмову у відновленні соціальних виплат (пенсії) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 01 березня 2016 року.

Постанова в частині виплати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, пенсії за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Дзержинський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: