Справа № 823/1243/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року справа № 823/1243/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Тимошенко В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2017 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1, в якій просить визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 24.05.2017 №2052-13.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 15418 грн. 58 коп. Вказане податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі рішення Лисянської селищної ради Черкаської області від 13.07.2015 №64-3/VI. Однак, на думку позивача, рішення Лисянської селищної ради Черкаської області від 13.07.2015 №64-3/VI не набрало чинності, оскільки всупереч вимог чинного законодавства України його не оприлюднено належним чином. А тому, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. Позивач просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях, посилаючись на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі рішення Лисянської селищної ради Черкаської області від 13.07.2015 №64-3/VI, яке було оприлюднено на інтернет-сторінці Лисянської селищної ради, що узгоджується з вимогами Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації». Представник відповідача в судовому засіданні 01.11.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, посилаючись на обставини викладені у запереченнях на позов.

Після зясування всіх обставин справи, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України перейшов до розгляду справи у письмове провадження.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

Рішенням Лисянської селищної ради від 13.07.2015 № 64-3/VI "Про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік", встановлено зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

На підставі даного рішення, Головним управлінням ДФС у Черкаській області проведено нарахування позивачеві податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 15418 грн. 58 коп та сформовано і направлено податкове повідомлення-рішення від 24.05.2017 № 2052-13.

Однак, не погоджуючися з податковим повідомленням-рішенням від 24.05.2017 №2052-13 позивач звернувся до суду.

Судом також встановлено, що рішення Лисянської селищної ради від 13.07.2015 № 64-3/VI оприлюднене на офіційній інтернет сторінці Лисянської селищної ради.

Надаючи правову оцінку оспорюваному правовому акту індивідуальної дії та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1 січня 2015 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII. Згідно з даним нормативно-правовим актом запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України.

Зокрема, в силу положень підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості рішення щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України).

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

За приписами статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Водночас відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (пункт 10.3 статті 10 Податкового кодексу України).

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Суд зазначає, що рішенням Лисянської селищної ради Черкаської області від 13.07.2015 №64-3/VI «Про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік по Лисянській селищній раді» встановлено, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення керувався саме нормами рішення Лисянської селищної ради Черкаської області від 13.07.2015 №64-3/VI «Про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік по Лисянській селищній раді».

Одночасно суд наголошує, що відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон 280/97-ВР) акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Так, у п. 4 рішення Лисянської селищної ради Черкаської області від 13.07.2015 №64-3/VI «Про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік по Лисянській селищній раді» встановлено, що це рішення набирає чинності з 01.01.2016.

Разом з цим, підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що місцеві ради мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради), чи запроваджувати податок ( і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 це плановий період, а 2016 рік вже бюджетний період.

Щодо посилання відповідача на оприлюднення тексту вказаного рішення в електронному вигляді на інтернет-сторінці Лисянської селищної ради Черкаської області суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» для висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування їх інформаційні служби мають право використовувати такі форми підготовки та оприлюднення інформації:

-випуск і поширення бюлетенів (спеціальних бюлетенів), прес-релізів, оглядів, інформаційних збірників, експрес-інформації тощо;

-проведення прес-конференцій, брифінгів, організація інтерв'ю з керівниками органів державної влади та органів місцевого самоврядування для працівників вітчизняних і зарубіжних засобів масової інформації;

-підготовка і проведення теле- і радіопередач;

забезпечення публікацій (виступів) у засобах масової інформації керівників або інших відповідальних працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування;

-створення архівів інформації про діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування;

-інші форми поширення офіційної інформації, що не суперечать законодавству України.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування» секретар сільської, селищної, міської ради забезпечує своєчасне доведення рішень ради до виконавців і населення, організує контроль за їх виконанням, забезпечує оприлюднення рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", забезпечує офіційне оприлюднення рішень ради, які відповідно до закону є регуляторними актами, а також документів, підготовлених у процесі здійснення радою регуляторної діяльності, та інформації про здійснення радою регуляторної діяльності

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

За правилами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Судом встановлено, що текст рішення Лисянської селищної ради Черкаської області від 13.07.2015 №64-3/VI Про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік по Лисянській селищній раді у відповідності ч. 2 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» опубліковано на офіційному веб-сайті Лисянської селищної ради за посиланням http://lysyankaselrada.info/index.php/component/content/?view=featured, де зазначено, що вказаний сайт є офіційним веб-порталом ради. Зазначене рішення можливо віднайти за вкладками «Селищна рада» - «Нормативна база» - «Рішення селищної ради».

Отже, доводи наведені позивачем з приводу неналежного оприлюднення селищною радою рішення від 13.07.2015 №64-3/VI Про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік по Лисянській селищній раді, не є обґрунтованими, а твердження відповідача на те, що рішення Лисянської селищної ради Черкаської області №64-3/VI «Про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік по Лисянській селищній раді» було належним чином невідкладно оприлюднено13.07.2015 є вірним.

Судом не було встановлено незаконності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з єдиних причин які були наведені позивачем, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування спірного податкового-повідомлення рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку Головним управлінням ДФС у Черкаській області, як суб'єктом владних повноважень, було доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи щодо прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідно до норм чинного законодавства.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 14, 41, 86, 94, 159-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку передбаченому ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко