Справа № 813/2205/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року № 813/2205/17

о 09 год. 36 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/2205/16 за адміністративним

позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», представник - Білобрам Т.Б.
до Офісу великих платників податків ДФС, представник - Сахман П.В.
про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС у якому із врахуванням заяви про зміну предмету позову просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення - рішення № від 18.01.2017 року та № від 12.06.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення прийняті відповідачем на підставі протиправних висновків відповідача викладених в акті перевірки. В акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано жодних звітів чи інших документів, які б засвідчували факти надання ТОВ «Львівенергоком» звітності за допомогою програмного забезпечення (у режимі on-line) Teltonika.

Позивач зазначає, що між ПАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергоком» було укладено договір №112/153/15-20 від 30.01.2015 року, у пункті 1.2. договору, сторонами передбачено, що виконавець зобов'язується надавати послуги із подання звітності про рух транспортних засобів Замовника у режимі on-line.

Згідно п. 5.2. договору, виконавець зобов'язаний:

- надавати послуги цілодобово засобами мережі Інтернет. в програмах Windows та/або за допомогою програмного забезпечення Teltonika;

- проводити архівацію та збереження отриманих даних на технічних засобах Виконавця послуг впродовж 1 року;

- здійснювати усунення виявлених помилок і неточностей в роботі за власний рахунок;

- надавати технічні та інформаційні консультації;

- провести навчання персоналу Замовника тощо.

Згідно п. 5.1.1. договору, звітність надається за допомогою програмного забезпечення дистанційно, шляхом передавання в електронному вигляді, зокрема і засобами мережі Інтернет.

Позивач зазначає, що при перевірці було продемонстровано отримання відповідної звітності по транспортних засобах належних ПАТ «Львівобленерго» в режимі onзасобами мережі Інтернет, що підтверджує отримання відповідної послуги, крім цього за вищевказаним договором надавалися інші послуги, які передбачені п. 5.2. і які надаються в комплексі, однак відповідач вдався до звуження обсягу послуг і обмежив такі виключно наданням звіту.

Надаючи оцінку наданій послузі, відповідач не дослідив механізму та порядку надання цієї послуги, її особливості, відмінності від інших подібних послуг. Відповідач порівнюючи з іншими нібито аналогічними послугами 08М-моніторингу, не вказав про які конкретно з них йде мова, на якій технічній і програмній платформі реалізовано надання таких послуг, не зазначено інші технічні характеристики, а відповідно висновки зроблені відповідачем в акті є лише його припущеннями та не можуть бути підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Позивач не є стороною ліцензійного договору №19-14 від 19.12.2014 року на використання програмного забезпечення Teltonika, стороною даного договору є саме ТОВ «Львівенергоком», а відтак позивач не міг самостійно відстежувати рух належного автотранспорту, а така послуга Товариству надавалася ТОВ «Львівенергоком».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові докази та пояснення, просив суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченнях, відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Згідно з наданими для перевірки регістрами бухгалтерського обліку встановлено, що зазначені у вказаних актах виконаних робіт послуги ПАТ «Львівобленерго» списано на витрати виробництва та відображено у бухгалтерському обліку наступними проведеннями: списано на вартість послуг без ПДВ в сумі 195500,00 грн. (Дт 23 Кт 631), відображено ПДВ в сумі 39100,00 грн. (Дт 6442 Кт 631).

За період з 01.05.2015 по 30.09.2016 позивачем на підставі актів про надання послуг «Львівенергоком» по договорах про надання послуг з подання звітності про рух транспортних засобів за допомогою програмного забезпечення (у режимі on-line) Teltonika від 01.02.2015 року № 3/02-НП та від 30.01.2015 № 112/153/15-20 у травні та липні 2015 року включено до витрат, які враховано при визначенні фінансового результату, за 2015 рік вказану у актах вартість таких послуг на загальну суму 195500,00 грн.

Факти надання ТОВ «Львівенергоком» послуг з подання звітності про рух транспортних засобів за допомогою програмного забезпечення (у режимі on-line) Teltonika по договорах від 01.02.2015 року №3/02-НП та від 30.01.2015 року та № 12/153/15-20 не підтверджені. Таким чином, позивач неправомірно сформовано витрати, які враховано при визначенні фінансового результату за 2015 рік, на суму 195500,00 грн., яку включено до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), і податковий кредит по ПДВ на загальну суму 39100,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав суду додаткові пояснення та письмові докази, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

04.01.2017 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзної перевірку ПАТ «Львівобленерго» з питань господарський відносин з ТОВ «Львівенергоком» за травень, липень 2015 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів, робіт (послуг) або подальшої реалізації цих товарів, робіт (послуг) від вищезазначеного контрагента, та з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства. За наслідками вказаної перевірки складено акт за №1/28-06-14-00/00131587.

18.01.2017 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким позивачу згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 та підставі акта перевірки №1/28-06-14-00/00131587 від 04.01.2017 року, яким встановлено порушення позивачем вимог п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14, п. 198.1., 198.3., 198.6. ст. 198, п. 200.1. ст. 200, п. 201.10. ст. 201 ПК України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 58965,00 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями 39310,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 19655,00 грн.

12.06.2017 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким позивачу згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 та підставі акта перевірки №1/28-06-14-00/00131587 від 04.01.2017 року та рішення про результати розгляду скарги від 01.06.2017 року №11864/6/99-99-11-01-25, встановлено порушення позивачем вимог п. 6, п.7, п. 10-15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказам Міністерства фінансів України 31.12.1999 року № 318 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248, п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134, п. 135.1. ст. 135 ПК України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в розмірі 52541,50 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, ПК України із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року N 318, КАС України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 цього ж кодексу, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи

Згідно п. 135.1. ст. 135 цього ж Кодексу, базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно п. 198.1. ст. 198 цього ж Кодексу, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно п. 198.2. ст. 198 цього ж Кодексу, Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п. 198.3. ст. 198 цього ж Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6. ст. 198 цього ж Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше:

ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної;

для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;

для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно п. 200.1. ст. 200 цього ж Кодексу, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 201.10. ст. 201 цього ж Кодексу, При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Згідно п. 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно п. 7 цього ж Положення, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно п. 10 цього ж Положення, собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Згідно п. 11 цього ж Положення, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються:

прямі матеріальні витрати;

прямі витрати на оплату праці;

інші прямі витрати;

змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Згідно п. 12 цього ж Положення, до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Згідно п. 13 цього ж Положення, до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Згідно п. 14 цього ж Положення, до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.

Згідно п. 15.4 цього ж Положення, до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 3 цього ж Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог, надано суду копії:

- договору № 112/153/15-20 від 30.01.2015 року укладеного між ТОВ «Львівенергоком» як «Виконавець» в особі директора Слюсарчика М.М., з одного боку, та ПАТ «Львіволенерго» як «Замовник», в особі заступника директора з питань захисту економічних інтересів Хлєбнікова О.І. з другого боку. Згідно предмету Договору Виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надавати послуги з подання звітності руху транспортних засобів Замовника, консультаційні та інформаційні послуги, а Замовник зобов'язуються в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти та оплатити послуги. Згідно п. 1.2 Договору, виконавець зобов'язується надавати послуги із подання звітності про рух транспортних засобів Замовника у режимі on-line Teltonika.

- довідки ПП «Телтоніка» від 28.09.2017 року, в якій зазначено що ПАТ «Львівтеплоенерго» не здійснювало у Компанії придбання серверного обладнання та відповідних програмних продуктів тощо.

- договору поставки № 12/11-470 від 26.07.2011 року;

- договору № 112/153/15-20 від 30.01.2015 року з додатком №1 до 112/153/15-20 від 30.01.2015 року;

- протоколу розгляду пропозиції допорогової закупівлі № 17-11/РПУ - 1 від 31.05.2017 року;

- роздруківки з Офіційного загальнодержавного веб-порталу «Державні закупівлі».

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкових повідомлень - рішень № від 18.01.2017 року та № від 12.06.2017 року з огляду на наступне:

В акті перевірки зазначено про те, що крім актів виконання робіт (наданих послуг) позивач не надав для перевірки жодних звітів чи інших документів, які б засвідчували факти надання ТОВ «Львівенергоком» послуг по вищевказаних договорах. Також для перевірки не надано жодних матеріалів щодо підтвердження фактів надання консультативних та інформаційних послуг. У даних актах не конкретизовано зміст наданих послуг.

Судом враховуються наявні у справі докази та обґрунтування позивачем позовних вимог, оскільки при перевірці відповідачу було продемонстровано отримання відповідної звітності по транспортних засобах належних ПАТ «Львівобленерго» в режимі onзасобами мережі Інтернет, що підтверджує отримання відповідної послуги. Послуги із подання звітності про рух транспортних засобів у режимі on-line надавались на підставі договору № 112/153/15-20 від 30.01.2015 року який укладений за результатами процедури закупівлі (тендеру), оголошення про проведення якої було розміщено на Офіційному загальнодержавному веб-порталі «Державні закупівлі».

Крім цього, договором № 112/153/15-20 від 30.01.2015 року надавалися інші послуги, які передбачені п.5.2 які надавались в комплексі.

Наявність у позивача лише одних лише GPS-трекерів не дає можливості здійснювати моніторинг використання власного транспорту, для цього необхідне відповідне серверне обладнання та програмне забезпечення.

Листом ПП «Телтоніка» від 29.09.2017 року підтверджено, що послуги з супутникового моніторингу транспорту є окремими послугами від придбання трекерів та надаються за оплату.

З метою встановлення факту здійснення платником податку господарської діяльності, формування витрат для визначення цілей оподаткування податком на прибуток, а також встановлення зв'язку між фактом придбання товарів та понесення витрат і господарською діяльністю платника податку в тому числі формування податкового кредиту, обов'язковому дослідженню підлягає наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій такого платника, тобто наявність мети використання придбаних послуг у такій діяльності.

Мета позивача полягала у використанні придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності товариства, які спричинили реальні зміни майнового стану позивача як платника податку.

Відповідачем, належними та допустимими доказами не спростовано мету та реальність здійснення господарських операцій з придбання вищевказаних товарів, а також факту використання позивачем вищевказаних товарів у власній господарській діяльності.

Інших належних та допустимих доказів порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо предмету спору в цій частині суд не надано.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що відповідачем зроблено не було.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги про визнання протиправними і скасування прийнятих відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень підлягають задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові МГУ ДФС № від 18.01.2017 року.

3. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС № від 12.06.2017 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (, вул. Сяйво, м. Львів) 3200,00 грн. сплаченого судового збору грн.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 30.10.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.