Справа № 642/4670/17
Суддя: Вікторов В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №642/4670/17
Провадження 2а/642/471/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Вікторов В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить: визнати протиправними дії (в частині припинення виплати пенсії) та визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині невиплати йому пенсії з квітня 2017 року; зобов'язати відповідача поновити нарахування та провести виплату пенсії позивачу з квітня 2017 року; звернути постанову до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць; зобов'язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову посилається на те, що є пенсіонером за віком і перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова (Київське ОУПФУ м. Харкова), до березня 2017 року включно він отримував пенсію без затримок в повному обсязі. У квітні 2017 року виплату пенсії припинили. Жодного листа про причини зупинення йому пенсії відповідач не направляв. Відповідач в усній формі повідомив, що йому необхідно відкрити рахунок у АТ «Ощадбанк», підтвердити своє місце проживання і у черговий раз з'явитися до відповідного підрозділу Пенсійного фонду. Ним все було зроблено, зокрема, відкрито рахунок в Ощадбанку, надані його реквізити, однак виплату пенсії відповідач не відновив. Вважає дії відповідача щодо невиплати пенсії та відмову в поновленні пенсійних виплат протиправними, такими, що порушують його права.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в управлінні та отримував пенсію за віком. Згідно ч.1 п.1 Постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 „Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Позивач надав Управлінню довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.12.2015 № , в якій було зазначено: "перемістився з тимчасово окупованої території в м. Харків, вул. Семафорна, б.30".

Відповідно до п.п.4, 5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст. 12 ЗУ „Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

У березні 2017 року до Управління надійшли Списки внутрішньо переміщених осіб, стосовно яких не підтверджено місце фактичного перебування, (лист головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 5221-02/20 від 23.03.2017). Стосовно позивача з'ясувалось, що він не проживає за адресою, заявленою у довідці про взяття на облік.

Отже, пенсія призначалась на підставі документів, що містять недостовірні відомості, так як місце проживання, заявлене позивачем при оформленні пенсії в Управлінні не було підтверджено.

П.2 постанови КМУ N 365 від 08.06.2016 „Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" установлено, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, у місячний строк з дня набрання чинності цією постановою приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Згідно п.15 постанови КМУ N 365, від 08.06.2016 орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум, .недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Згідно п.5. Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам , затвердженого постановою КМУ від 8 червня 2016 р. № 365, для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред'являється оригінал такої довідки.

24.10.2017 Управлінням було зроблено запит до управління праці та соціального захисту населення Холодногірської районної державної адміністрації Харківської міської ради стосовно того, чи дійсна довідка від 28.12.2015 № 4, яка була надана позивачем, чи було складено акти виходу за місцем перебування заявника згідно довідки.

На цей час в Управлінні відсутні документи, необхідні для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі.

Згідно зі ст.183-2 КАС України даний позов підлягає розгляду та вирішенню в порядку скороченого провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Позивач є пенсіонером та отримував пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № 494710.

З довідки № від 28.12.2015 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається, що ОСОБА_1 перемістився з тимчасово окупованої території в м.Харків, вул.Семафорна, б.30.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо припинення з квітня 2017 року виплати позивачу пенсії, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» «637 від 05.11.2014 встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсій виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст. 49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як з'ясування певних обставин, на що посилався відповідач у своїх заперченнях та при прийнятті рішення про призупинення виплати пенсії позивачу, оскільки пенсія позивачу була призначена до взяття його на облік внутрішньо переміщеної особи. Посилання відповідача, що пенсію було призначено на підставі документів, що містять недостовірні відомості не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 27-29, 40, 47, 51, 52, 55-63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007, передбачено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення ).

У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішення від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» «3477-ІУ від 23.02.2006.

Крім того, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на вищевикладене, постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Таким чином, судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року було пов'язано саме з перевіркою інформації щодо його фактичного місця проживання, не підтвердження останнім свого фактичного місця перебування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», суд приходить до висновку, що припинення відповідачем з квітня 2017 року виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому дії Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з квітня 2017 року слід визнати протиправними, необхідно зобов'язати відповідача поновити нарахування та провести виплату йому пенсії з квітня 2017 року.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 256 КАС України вимоги позивача щодо негайного виконання постанови суду в межах суми пенсії за один місяць також підлягають задоволенню.

Щодо вимог про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов'язок суду зобов'язувати подати суб'єкта владних повноважень звіт про виконання судового рішення, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Відповідно до ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Пенсійний Фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях.

У зв'язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, ст.ст.2, 3, 6, 11, 17, 99, 100, 159-163, 183-2, 256 КАС Українист. ст.47,49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в частині припинення виплати та бездіяльність Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в частині невиплати з квітня 2017 року пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити нарахування та провести виплату пенсії за віком ОСОБА_1 пенсії з квітня 2017 року.

Постанова підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя В.В.Вікторов