Справа № 815/4778/17
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4778/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги № 15-08-23-14/3872 від 22.03.2017р. (пунктів 1, 2, 4),

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 25 жовтня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області до Південного офісу Держаудитслужби, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 4 вимоги Південного офісу Держаудитслужби № 15-08-23-14/3872 від 22.03.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за наслідками ревізії міського бюджету, фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області (далі виконавчий комітет) за період з 01.01.2013р. по 30.11.2016р. Південним офісом Держаудитслужби винесено вимогу № 15-08-23-14/3872 від 22.03.2017р. На думку позивача, предметом даного позову є оскарження вимоги № 15-08-23-14/3872 від 22.03.2017р. з підстав неправомірності висновків відповідача про порушення вимог законодавства при здійсненні преміювання, оплати праці за невідпрацьований час та прийняття на роботу на вакантні посади, в звязку з чим вказане рішення субєкта владних повноважень безпосередньо породжує права та обовязки для позивача та може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства. Позивач вважає, що пункти 1, 2, 4 вимоги не відповідають чинному законодавству та порушують права Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, в звязку з чим підлягають скасуванню. Зокрема, пункт 1 оскаржуваної вимоги суперечить ст.ст. 21, 26, 42 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28.02.2002р., рішенням Чорноморської міської ради про затвердження бюджету на 2013-2016 роки №262-VI від 21.12.2012р., № 440-VI від 24.01.2014р., № 572-VI від 05.01.2015р., № 16-VI від 24.12.2015 р.; пункт 2 оскаржуваної вимоги ґрунтується на припущеннях, оскільки виконавчим комітетом доведено факт відпрацювання ОСОБА_3 робочого часу; пункт 4 оскаржуваної вимоги суперечить ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення», ст. 22 Кодексу законів про працю України, п.10 Заходів щодо збалансування бюджету міста Іллічівська у процесі його виконання та економії бюджетних коштів у 2014 році, затверджених рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради № 80 від 27.03.2014р. Крім того, на думку позивача, перевірку проведено з порушенням п.102.1 ст.102 ПК України, що слугує додатковою підставою для скасування оскаржуваної вимоги.

Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких в обґрунтування правової позиції зазначено про безпідставність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. При цьому зазначено, що позивачем порушено вимоги абз. 2 п.6 постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» в звязку з нарахуванням та виплатою премій міському голові та його заступникам без прийняття рішення про зазначені виплати відповідною радою, що свідчить про обґрунтованість порушень, зазначених у пункті 2 вимоги. Крім того, акцентовано увагу, що згідно п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 28.06.1993р., робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Враховуючи, що графік роботи ОСОБА_3 в КП «Муніципальна охорона» співпадає з режимом роботи у виконавчому комітеті, а посадова інструкція коменданта адміністративно-господарчої групи виконавчого комітету відсутня, на думку відповідача, висновок про порушення вимог чинного законодавства, викладений у п.2 вимоги є правомірним. Також позивач вважає, що виконавчим комітетом в порушення вимог п.13 розділу ІІ Заходів щодо збалансування бюджету міста Іллічівська у процесі його виконання та економії бюджетних коштів у 2014 році, затверджених рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради № 80 від 27.03.2014р., протягом квітня грудня 2014р. заповнено чотири вакантних посади, що призвело до зайвого витрачання коштів міського бюджету на оплату праці чотирьом працівникам виконавчого комітету на загальну суму 86731,00 грн. та відповідно зайво перераховано до державних цільових фондів нарахувань на заробітну плату у розмірі 31483,35 грн., що свідчить про правомірність пункту 4 оскаржуваної вимоги. Крім того, відповідач звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 15 квітня 2014 року № 21-40а14, № 21-63а14, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Південним офісом Держаудитслужби відповідно до п.1.4 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Одеській області на ІVквартал 2016 року, на підставі направлень №№ 162, 163, 164 від 08.12.2016р. проведено ревізію міського бюджету, фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області за період з 01.01.2013р. по 30.11.2016р.

За наслідками проведення ревізії складено акт № 08-11/12 від 27.02.2017р. «Про результати ревізії міського бюджету, фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області за період з 01.01.2013 року по 30.11.2016 року», в якому зафіксовано виявлені відповідачем порушення та викладено висновки перевірки (т.1 а.с. 14-33).

22.03.2017р. Південним офісом Держаудитслужби винесено вимогу № 15-08-23-14/3872 (т.1, а.с. 12-13), в якій зазначено, що під час ревізії міського бюджету, фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області встановлено такі порушення законодавства:

1. Ревізією правильності нарахування та виплати премій у періоді, який підлягав ревізії встановлено, що в порушення п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» протягом 2013-2016 років на підставі розпоряджень міського голови ОСОБА_4 та в.о. міського голови ОСОБА_5 голові міської ради ОСОБА_4 та його заступникам ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без рішення відповідної ради незаконно нараховано та виплачено премії до святкових, професійних та ювілейних дат у загальній сумі 169525,67 грн. та відповідно зайво перераховано єдиного соціального внеску у сумі 57710,85 грн. Проте, повноваженнями міського голови, які викладені в статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", призначення премій міському голові та його заступникам (без рішення відповідної ради) не передбачено. Таким чином, протягом 2013-2016 рр. міському бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 227236,52 грн.

2. Ревізією наявності фактів оплати праці за невідпрацьований час встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 94, 102-1 Кодексу законів про працю України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», п.2.14, 2,15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., коменданту адміністративно-господарчої групи Виконавчого комітету ЧМР ОСОБА_3 нараховано та сплачено заробітної плати за фактично невідпрацьований час на загальну суму 61820,29 грн. та відповідно зайво перераховано до державних цільових фондів нарахувань на заробітну плату на суму 20080,81 грн., чим нанесено матеріальної шкоди (збитків) місцевому бюджету на загальну суму 81901,10 грн.

3. Ревізією стану розрахункової дисципліни та виконання господарських угод встановлено, що в порушення ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 89 Бюджетного кодексу України, вищевказаних договорів, п. 1 Порядку складання, розгляду, затвердження основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28.02.2002р., Виконавчий комітет Чорноморської міської ради проводив оплату за комунальні послуги (теплопостачання, електроенергію) фактично спожиті іншими юридичними особами - Управлінням державної казначейської служби України у м.Чорноморськ, КП «Муніципальна охорона» ЧМР та «Чорноморськводоканал», що призвело до матеріальної шкоди установі у загальній сумі 17896,67 грн. (2013 рік - 5033,94 грн., 2014 рік - 3912,83 грн., 2015 рік - 4166,32 грн. та 11 місяців 2016 року - 4783,58 грн.), а також бюджетним правопорушенням відповідно до ст. 116 Бюджетного кодексу України. Зазначене призвело до порушення ч. 3 ст. 51 Бюджетного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.3.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р. та п. 1.3 Порядку складання річних фінансових звітів установами та організаціями, які отримують кошти державного або місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України № 4 від 10.01.2009р., що є бюджетним правопорушенням відповідно до Бюджетного кодексу України.

4. Ревізією стану виконання заходів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 65 від 01.03.2014 р. "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" встановлено, що в порушення вимог п.13 Розділу II Заходів щодо збалансування бюджету міста Іллічівська у процесі його виконання та економії бюджетних коштів у 2014 році, затверджених рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради №80 від 27.03.2014 р., протягом квітня-грудня 2014 року заповнено чотири вакантних посади, що призвело до зайвого витрачання коштів міського бюджету на оплату праці чотирьом працівникам Виконавчого комітету на загальну суму 86731,00 гривень та відповідно зайво перераховано до державних цільових фондів нарахувань на заробітну плату на суму 31483,35 грн.

Крім того, відповідач у вимозі № 15-08-23-14/3872 від 22.03.2017р. зазначив про необхідність усунути виявлені порушення законодавства в установленому законом порядку та інформацію про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків разом з завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів надати до Південного офісу Держаудитслужби до 21.04.2017 р.

Позивач вважає, що вимоги зазначені відповідачем в пунктах 1, 2, 4 вимоги № 15-08-23-14/3872 від 22.03.2017р. є протиправними, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби №266 від 06.04.2016 р., Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016 р., Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20.04.2006 р., іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю субєктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування (ч. 2 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів.

Згідно п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Статтею 13 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що дії або бездіяльність посадових осіб органу державного фінансового контролю можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20 квітня 2006р. (далі Порядок № 550), визначено процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання.

Інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб (п.2 Порядку №550).

Відповідно до п.16 Порядку № 550 ревізія проводиться, зокрема, шляхом документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об'єкта контролю, пов'язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об'єкта контролю). У разі ведення бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів зберігання і обробки інформації на вимогу посадової особи органу державного фінансового контролю керівник об'єкта контролю повинен забезпечити оформлення відповідних документів на паперовому носії. Надання документів об'єкта контролю посадовим особам органу державного фінансового контролю забезпечується керівником об'єкта чи його заступником.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування (п.46 Порядку № 550).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №868 від 28.10.2015 р. утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

Постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016р. затверджено Положення про Державну аудиторську службу України (далі Положення №43), згідно пункту 1 якого Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є:

- забезпечення формування і реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю;

- здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів;

- надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг (пункт 3 Положення № 43).

Відповідно до пп.9 п.4 Положення №43 Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (п. 7 Положення № 43).

Постановою Кабінету Міністрів України №266 від 06 квітня 2016 року «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної аудиторської служби, серед яких Південний офіс Держаудитслужби.

Наказом Держаудитслужби №23 від 02.06.2016 р. (у редакції наказів Держаудитслужби від 04 серпня 2016 № 53, від 20 жовтня 2016 №112) затверджено Положення про Південний офіс Держаудитслужби.

Згідно пункту 1 вказаного Положення, Південний офіс Держаудитслужби (далі - Офіс) підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління в Миколаївській, Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі - управління). Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці за їх місцезнаходженням відповідно. На території Одеської області реалізацію державного фінансового контролю здійснює апарат Офісу.

Таким чином, Південний офіс Держаудитслужби є міжрегіональним територіальним органом Держаудитслужби, який відповідно до покладених завдань вживає заходів для усунення виявлених під час здійснення фінансового контролю порушень законодавства, в тому числі шляхом звернення до суду в інтересах держави у разі невиконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Тобто, відповідач, який є органом державного фінансового контролю, має можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких порушень, а також звертатись до суду в інтересах держави.

Наведені вище норми кореспондуються з приписами п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом в межах строків, встановлених ч.2 ст. 99 КАС України.

Наведене свідчить про наявність в органу державного фінансового контролю права пред'являти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово відшкодувати виявлені в ході перевірки збитки.

Між тим, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Зазначена правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року №21-40а14, №21-63а14, від 13 травня 2014 року, № 21-89а14, від 14 жовтня 2014 року у справі №21-439а14, від 20 січня 2015 року №21-63а14, яку суд враховує при вирішенні даного спору.

Таким чином, враховуючи те, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово у судовому порядку з особи, яка їх заподіяла та виходячи з того, що правильність обчислення збитків має перевірятися судом, який розглядає позов про їх стягнення, суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 4 вимоги Південного офісу Держаудитслужби № 15-08-23-14/3872 від 22.03.2017р. у заявлений спосіб є передчасними.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, судова практика Верховного Суду України свідчить, що у межах адміністративної справи про визнання протиправними деяких пунктів вимоги не може перевірятися правильність обчислення виявлених збитків, які, на думку відповідача, були завдані діями позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, у пунктах 1, 2, 4 вимоги Південного офісу Держаудитслужби № 15-08-23-14/3872 від 22.03.2017р. зазначені збитки, які на думку відповідача, були завдані підконтрольною установою Виконавчим комітетом Чорноморської міської ради Одеської області, однак наразі судом не вирішується питання щодо відшкодування, зазначених у пунктах 1, 2, 4 вимоги збитків, не вирішується питання щодо їх розміру, встановлення осіб, які повинні відшкодувати вказані збитки.

З урахуванням наведеного та правової позиції Верховного Суду України, а також перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку що адміністративний позов Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, здійснені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги № 15-08-23-14/3872 від 22.03.2017р. (пунктів 1, 2 , 4),- відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.10.2017 р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

30 жовтня 2017 року.