Справа № 802/1767/17-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 жовтня 2017 р. Справа № 802/1767/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУ НП у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 07.11.2015 року він був прийнятий на службу до Національної поліції України, перебував на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Разом із тим, за наслідками службової перевірки, наказом від 22.08.2017 року № 1240 до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. В подальшому наказом від 05.09.2017 року № 161 о/с його звільнено із займаної посади.

Позивач, не погоджуючись із вказаними наказами, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні заявленого адміністративного позову. Крім того, зазначила, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за порушення відносно нього кримінального провадження, а безпосередньо за допущене ним порушення вимог ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання корупції", а саме: не вжиття заходів щодо повідомлення безпосереднього керівника про надходження пропозиції в отриманні неправомірної вигоди.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 07.11.2015 року згідно з наказом №1 о/с ОСОБА_3 був прийнятий на службу до Національної поліції України та прийняв присягу працівника поліції.

10.08.2017 в ході реалізації матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР під №0000283 від 09.08.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, працівниками Вінницького управління ДВБ НПУ та працівниками прокуратури Вінницької області, задокументовано факт отримання неправомірної вигоди, в тому числі, старшим оперуповноваженим відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, капітаном поліції ОСОБА_3

11.08.2017 року з метою проведення повного, усебічного та об'єктивного службового розслідування за фактом внесення до ЄРДР відомостей №0000283 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України щодо отримання неправомірної вигоди окремими поліцейськими УБЗПТЛ ГУ НП у Вінницькій області, наказом №1305 т.в.о. начальника ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_4 було призначено службове розслідування та відсторонено від виконання службових обов'язків ОСОБА_3 (а.с. 34).

21.08.2017 року начальником ГУНП у Вінницькій області затверджено висновок службового розслідування за фактом розпочатого кримінального провадження №0000283 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відносно поліцейських ОСОБА_5 у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_6, майора поліції ОСОБА_7 та капітана поліції ОСОБА_3 (а.с. 35-38).

Як слідує із вказаного висновку, позивачем порушено службову дисципліну, Присягу поліцейського, вимоги ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460- ІV, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію", Закону України "Про запобігання корупції", що виразилось у вчинку, несумісному з перебуванням в Національній поліції України. Керуючись статтями 2, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту внутрішніх справ України, старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців ОСОБА_5 у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 звільнити зі служби в поліції.

22.08.2017 року за результатами службового розслідування ГУ Національної поліції у Вінницькій області винесено наказ №1240 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП у Вінницькій області, зокрема, старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців ОСОБА_5 у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 - у вигляді звільнення зі служби в поліції.

05.09.2017 року наказом начальника ГУ НП у Вінницькій області №161 о/с відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців ОСОБА_5 у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції.

Не погоджуючись з такими рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 23.12.2015 №901-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" вказано, що до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) вказано, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

У ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою начальник призначає службове розслідування, що має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Згідно пп. 2.2.2. п. 2.1. розділу ІІ Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 №230 (далі - Інструкція №230) підставою для проведення службового розслідування є реєстрація в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового та начальницького складу кримінальне правопорушення.

Пунктами 5.2-5.3 Інструкції №230 вказано, що початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Відповідно до абзацу першого п.5.4 Інструкції № 230, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Пунктом 6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII вказано, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Так, заперечуючи проти вимог даного адміністративного позову представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за порушення відносно нього кримінального провадження, а безпосередньо за допущене ним порушення вимог ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання корупції", а саме: не вжиття ОСОБА_3 заходів щодо повідомлення безпосереднього керівника про надходження пропозиції в отриманні неправомірної вигоди, факт отримання якої задокументований в матеріалах кримінального провадження №0000283.

Однак суд вищенаведені твердження представника відповідача оцінює критично, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для проведення службового розслідування відповідачем зазначено інформацію, яка надійшла 11.08.2017 до чергової частини ГУ Національної поліції у Вінницькій області про те, що в ході реалізації матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0000283 від 09.08.2017, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, працівниками Вінницького управління ДВБ НПУ та працівниками прокуратури Вінницької області задокументовано факт отримання неправомірної вигоди поліцейськими ОСОБА_5 у Вінницькій області підполковником поліції ОСОБА_6, майором поліції ОСОБА_7 та капітаном поліції ОСОБА_3

Із змісту висновку, затвердженого начальником ГУНП у Вінницькій області від 21.08.2017 року вбачається, що в ході проведення службового розслідування комісія встановила наступне.

"З пояснення ОСОБА_8 вбачається, що 06.08.2017 ОСОБА_9 прибув до домогосподарства заявниці, де показав її фотокартку зятя та свідоцтво про одруження її дочки ОСОБА_10 ОСОБА_9 за не притягнення її дочки до кримінальної відповідальності за укладання фіктивного шлюбу з громадянином іншої держави висунув вимогу гр. ОСОБА_8 про надання йому неправомірної вигоди у розмірі 3000 грн., які вона повинна була передати йому на протязі трьох діб.

09.08.2017 року у громадянка ОСОБА_8 звернулась до Вінницького управління ДВБ НПУ із заявою про вимагання ОСОБА_9 у неї неправомірної вигоди.

10.08.2017 року приблизно о 15.00 год. до домогосподарства гр. ОСОБА_8 на автомобілі (марку та колір не пам'ятає) прибув ОСОБА_9 Сівши на заднє сидіння автомобіля, за кермом якого знаходився ОСОБА_9 та перебували ще двоє невідомих їй чоловіків, один з яких сидів на передньому пасажирському сидінні, а інший поруч з нею. Потім, ОСОБА_9 сказав покласти кошти на аркуш паперу, який лежав на задньому сидінні. Поклавши кошти на вказаний аркуш в сумі 3000 грн. гр. ОСОБА_8 вийшла з автомобіля та направилась додому.

Прокуратурою Вінницької області відомості за заявою гр. ОСОБА_8, яка надійшла з Вінницького управління ДВБ НПУ, внесено до ЄРДР за № 0000283 від 09.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 (прийняття пропозиції або одержання неправомірної вигоди службовою особою) КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 10.08.2017 в період часу з 15.30 год. по 16.00 год. біля домоволодіння, яке розташовано за адресою: вул. Павленка, 4 с. Пултівці Вінницького району Вінницької області, в автомобілі НОМЕР_1, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 отримали від гр. ОСОБА_8 неправомірну у розмірі 3000 грн.

Цього ж дня, приблизно о 16.40 год. на 13-му кілометрі автошляху "Вінниця- Гнівань" вказані поліцейські були затримані працівниками Вінницького управління ДВБ НПУ та прокуратури Вінницької області після отримання неправомірної вигоди. В подальшому ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було доставлено до СВ прокуратури Вінницької області, де затримано в порядку ст. 208 (затримання уповноваженою службовою особою) КПК України та поміщено до 1ТТ № 1 ГУНП у Вінницькій області.

Вказані протиправні дії останніх було задокументовано у ході проведення оперативно - розшукових та технічних заходів.

11.08.2017 року ОСОБА_3 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

12.08.2017 року ухвалою Вінницького міського суду в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 - відмовлено.

На даний час досудове розслідування за кримінальним провадженням № 0000283 не завершене, остаточне рішення не прийнято".

Із наведеного слідує, що висновок службового розслідування містить лише опис події, яка відбулась 10.08.2017 року, та обставини якої мають досліджуватись судом в рамках кримінальної справи.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Водночас, положеннями ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання корупції" передбачено, що особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов'язані невідкладно вжити таких заходів:

1) відмовитися від пропозиції;

2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію;

3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників;

4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції.

Посилаючись на вищезазначені положення, а також на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22.08.2017 року (справа №127/17236/17), у якій відображені висновки про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, представник відповідача вказує на порушення позивачем антикорупційного законодавства, яке виразилось у не вжитті останнім заходів передбачених ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання корупції", а саме не повідомлення безпосереднього керівника про надходження пропозиції в отриманні неправомірної вигоди - коштів у сумі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" неправомірна вигода - грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Разом із тим, матеріали справи не містять жодних процесуальних документів/рішень, які б кваліфікували відповідні кошти саме як неправомірну вигоду.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, висновки службового розслідування, проведеного відносно позивача, ґрунтуються виключно на матеріалах кримінального провадження №0000283, однак жодний із наявних там документів не містить інформації, яка б свідчила про обізнаність ОСОБА_3 про існування обставин, які б зобов'язували його вжити заходи передбачені ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання корупції".

При цьому, суд звертає увагу на те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а також кваліфікація відповідних грошових коштів саме як неправомірної вигоди, може бути встановлена лише вироком суду в межах розгляду кримінального провадження №0000283, а не матеріалами службового розслідування.

З огляду на викладене, посилання представника відповідача на порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання корупції", як на підставу для його звільнення, на переконання суду, є необґрунтованими.

Крім того, проаналізувавши матеріали службового розслідування проведеного відносно ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що останнє було розпочато у зв'язку з відкриттям відносно нього кримінального провадження по підозрі у вчиненні злочину передбаченого ст. 368 КК України.

Водночас, пунктом 10 ч. 1 ст.77 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Таким чином, правовою підставою для звільнення особи за порушення дисципліни є наявність в її діях (бездіяльності) складу дисциплінарного проступку, тобто невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни, а для звільнення особи у зв'язку з вчиненням нею кримінального правопорушення - набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Крім того, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 21.05.2014р. та від 01.07.2014р.

Отже вимога позивача про поновлення його посаді, з якої він був незаконно звільнений також підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з такого.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України вказано, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, позовна вимога ОСОБА_3 про стягнення з відповідача грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу також підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду України викладену у Постанові від 14.01.2014 №21-395а13, відповідно до якої, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Згідно довідки про доходи позивача, виданої відділом УФЗБО ГУ НП у Вінницькій області 10.10.2017 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становить 346,93 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу станом на день прийняття цього рішення становить 51 календарний день (з 05.09.2017 року по 26.10.2017 року), у зв'язку з чим сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, становить 17693,43 грн. (346,93 грн. х 51 день).

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги викладену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_3 на посаді та стягнення суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 22.08.2017 року №1240, в частині звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 05.09.2017 року №161 о/с, в частині звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_3 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 17693,43 грн. (сімнадцять тисяч шістсот дев'яносто три) гривні 43 копійки.

Постанову суду, в частині поновлення ОСОБА_3 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та в межах стягнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна