Справа № 823/1176/17
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року справа № 823/1176/17 м. Черкаси

15 год. 20 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М., суддів Гайдаш В.А., Гаращенка В.В.,

секретаря Гордієнка Ю.П.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1, в якому просить визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 263 від 31.05.2017 на суму 607,50 євро.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач не використовувала належні їй на праві власності вантажний автомобіль НОМЕР_1 та причіп марки FRUEHAUFTF 34C1, д.н.з. НОМЕР_2 самостійно, для власних потреб, а отже не є перевізником у розумінні абзацу 18 ч.1 ст.1 Закону України Про автомобільний транспорт, а тому розрахунок № 263 від 31.05.2017 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що був складений на підставі акту АПВ від № 21419 від 31.05.2017 та яким ОСОБА_1 нараховано плату за проїзд у сумі 607,50 євро є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав викладених в запереченні, додатково наголосив, що позивач є учасником відносин у сфері габаритно-вагового контролю і його відповідальність, у цих відносинах, ніяким чином не залежить від наявності договору на перевезення чи його відсутності.

Представник відповідача також зазначив, що ТТН № 001355, на яку посилається позивач, взагалі не повинна братись до уваги, оскільки габаритно-ваговий контроль був здійснений 31.05.2017 о 23год. 52хв., що підтверджується квитанцією про результати зважування № 53045, в той час, як ТТН на яку посилається позивач датована лише 01.06.2017.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії СХМ 303229 та СХМ 303228 ОСОБА_1 є власником транспортних засобів: автомобіля НОМЕР_1 та причепу марки FRUEHAUFTF 34C1, д.н.з. НОМЕР_2.

Матеріалами справи встановлено, що 31.05.2017 Управлінням Уктрансбезпеки у Херсонській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля НОМЕР_1 та причепу марки FRUEHAUFTF 34C1, д.н.з. НОМЕР_2, які належать позивачу, за результатами якої складено:

- акт АПВ № 21419 від 31.05.2017 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (встановлено, що при допустимих осьових навантаженнях 11,0/11,0/22,0 фактичні становлять 6,8/12,15/13,75);

- довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю б/н від 31.05.2017.

31.05.2017 на підставі вказаного акту відповідачем був складений розрахунок № 263 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільним дорогами загального користування, відповідно до якого нараховано плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи в сумі 607,50 євро (фактичні вагові та (або) габаритні параметри ТЗ 12,15 тон, параметри на які нараховується плата за проїхд 1,150, плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів 0,27 євро/км., перевищення параметрів від нормативу 10,56%)

Вважаючи вищевказаний розрахунок протиправним, ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони субєкта владних повноважень.

Оцінюючи спірні правовідносини суд дійшов наступних висновків.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України Про автомобільний транспорт від 05 квітня 2001 року № 2344-III (надалі по тексту Закон № 2344-III).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є субєкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно з абзацами 1, 2 статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до статей 4 і 29 Закону України Про дорожній рух, статті 33 Закону України Про автомобільні дороги Кабінет Міністрів України постановою № 879 від 27.06.2007 затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (надалі по тексту - Порядок № 879).

Пунктом 1 Порядку № 879, визначено, що цей Порядок регулює механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до підпунктів 2, 4 пункту 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Габаритно-ваговий контроль контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів

Згідно з пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України, справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (пункт 28 Порядку № 879).

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати (пункт 18 Порядку № 879).

Пунктом 30 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою:

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Відповідно до пункту 311 вказаного порядку якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у пятикратному розмірі.

Перевізник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Наведені положення Порядку № 879 свідчать, що у разі порушення вагових параметрів плата за проїзд у визначеному за вище наведеною формулою розмірі повинна вноситися перевізником.

Водночас, Закон України Про автомобільний транспорт визначає, що автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Тобто, перевізником є особа, яка здійснює перевезення вантажів.

В судовому засіданні представник позивача наголосив, що ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником, оскільки 31.05.2017 не надавала послуги з перевезення вантажів (відповідно до ТТН від 01.06.2017 № 001355 автомобільним перевізником є ПП «Дентос», замовником та вантажовідправником ПСП «Альфа-Агро», вантажоодержувачем ТОВ «Українсько-молочна компанія»).

Вказане твердження суд розцінює критично та зазначає, що згідно даних ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 не значиться, як фізична особа-підприємець. Разом з тим (за загальним правилом), ОСОБА_1 хоч і не зареєстрована, як фізична особа-підприємець але у відповідності до вимог Закону України Про автомобільний транспорт вона є учасником відносин у сфері габаритно-вагового контролю особою, яка здійснює перевезення вантажів (має вантажні транспортні засоби, які здійснювали спірне перевезення), а тому зобовязана сплачувати плату за проїзд дорогами загального користування, не зважаючи на наявність або відсутність договору на перевезення.

Відносно наданої позивачем ТТН, як на доказ того, у спірних правовідносинах вона не являється перевізником суд зазначає, що вона не може братися до уваги, оскільки габаритно-ваговий контроль був здійснений 31.05.2017 о 23год. 52хв., що підтверджується квитанцією про результати зважування № 53045, в той час, як ТТН на яку посилається позивач датована лише 01.06.2017, тобто вже після проведеного такого контролю, що позбавляє суд можливості надавати їй відповідну правову оцінку.

Інших доказів, які б свідчили про надання ОСОБА_1 вантажних транспортних засобів, які належать їй на праві власності, а саме: автомобіля НОМЕР_1 та причепу марки FRUEHAUFTF 34C1, д.н.з. НОМЕР_2 фізичним чи юридичним особам в оренду для здійснення ними перевезень 31.05.2017 матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки проїзд великоваговим транспортним засобом (який належить позивачеві), в даному випадку, здійснювався із перевищенням допустимих показників, беручи до уваги, що перевізником в даному випадку виступала саме ОСОБА_1, то плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільним дорогами загального користування має бути внесена саме позивачем.

Щодо посилань представника позивача про невірно розраховану пройдену відстань для визначення розрахунку плати за проїзд суд зазначає, що остання була розрахована із відстані, яку перевізник мав проїхати.

З наданих в ході розгляду справи представником відповідача пояснень судом встановлено, що відстань, яка зазначена в розрахунку плати за проїзд 750км., та, відповідно, яка враховувалась при обчисленні плати за проїзд, визначалась працівниками Управління Укртрансінспекції у Херсонській області згідно відомостей, наданих водієм щодо маршруту по території України (кілометражу), та які були перевірені за допомогою інтернет-ресурсу della.com.ua.

Водночас, посилаючись на помилкове визначення відстані, позивач у підтвердження іншої, ніж встановлено у актах та розрахунку даних, будь-яких документальних доказів (шляхових листів тощо) стосовно фактично пройденої відстані, не подав.

Аналіз положень чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, а також дослідження матеріалів справи дає суду підстави зробити висновок, що спірний розрахунок плати за проїзд є правильним, законним та таким, що в повній мірі відповідає вимогам Порядку № 879, а тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. У разі застосування судом частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя С.М. Гарань

Судді В.А. Гайдаш

ОСОБА_4

Повний текст постанови виготовлено 31.10.2017