Справа № 161/6070/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/7283/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії АР №862512 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення ч.2 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року позов задоволений частково, визнано протиправною та скасовано постанову інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 серії АР № 826512 від 07.04.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Інспектор роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм процесуального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності виносилася саме інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку департаменту патрульної поліції ОСОБА_1, а не Управлінням патрульної поліції у м. Луцьку. Судом порушено норми процесуального права, оскільки не здійснено заміну неналежного відповідача. Крім того зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив факт відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення. Вказує на те, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.283 КУпАП, тому підстав для її скасування немає.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду були повідомлені належним чином. Суд ухвалив провести розгляд апеляційної скарги на підставі ст.ст.41, 196 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Як встановлено судом першої інстанції, відносно ОСОБА_2 07.04.2017 року інспектором роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 винесено постанову серії АР № 862512 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Із постанови вбачається, що 07.04.2017 року о 12.10 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем Hyundai IX 35, номерний знак НОМЕР_1, проїхала перехрестя вулиць Грибоєдова-Перемоги в м. Луцьку Волинської області на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушила п.п. 8.7.3 е ПДР України(а.с. 6).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що доказів вчинення ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху відповідачем не додано; із наявного у матеріалах справи відеозапису з місця вчинення адміністративного правопорушення не вбачається вчинення ОСОБА_2 проїзду перехрестя вулиць Грибоєдова-Перемоги в м. Луцьку Волинської області на заборонений червоний сигнал світлофора. Інших доказів відповідачем не представлено. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, суд виходив з того, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення субєктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З такими висновками суду погоджується апеляційний суд та зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: Правил дорожнього руху, Правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, покликання апелянта на те, що Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є неналежним відповідачем у справі не заслуговує на увагу, оскільки інспектор роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1, складаючи оскаржувану постанову, діяв від імені та в інтересах Національної поліції.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою статті 122 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як встановлено судом першої інстанції, і апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду, що жодних доказів, передбачених ст.. 251 КУпАП, що свідчать про вчинення ОСОБА_2 07.04.2017 року порушення п.п.8.7.3 е ПДР, відповідачем не додано. Із відеозапису із нагрудної камери з місця вчинення адміністративного правопорушення від 07.04.2017 року, наданого відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не вбачається вчинення ОСОБА_2 проїзду перехрестя вулиць Грибоєдова-Перемоги в м. Луцьку Волинської області на заборонений червоний сигнал світлофора. Крім того, зазначеним відеозаписом не зафіксовано державного номерного знаку автомобіля, який здійснив проїзд зазначеного перехрестя, що унеможливлює ідентифікацію транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Тому апеляційний суд наголошує, що у даному спорі відповідач зобовязаний доводити правомірність винесення постанови, що робить безпідставними доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 не довела відсутність події правопорушення

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є підставою для її скасування.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 6 ст.94 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційний суд під час розгляду справи прийшов до висновку про залишення постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року без змін, відтак немає підстав для здійснення нового розподілу судових витрат, а тому в задоволенні клопотання представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_3, який готував заперечення на апеляційну скаргу, є адвокатом чи іншим фахівцем в галузі права.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції у м.Луцьку Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року у справі № 161/6070/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Ухвала складена в повному обсязі 30.10.2017 року.