Справа № 813/3594/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року справа № 813/3594/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТОІ-ТОІ Системи санітарні» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень , -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОІ-ТОІ Системи санітарні» (далі позивач, ТОВ «ТОІ-ТОІ Системи санітарні») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі відповідача, ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.07.2017 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 23.06.2017 № 836/13-01-14-02/31657990 про нереальність господарських операцій із ПП «Секюріті Профі» є безпідставними, оскільки у підприємства є всі належним чином оформлені документи, що підтверджують дійсність господарських операцій з контрагентом, тому вимог податкового законодавства позивач не порушував. Стосовно вироку Сихівського районого суду м. Львова від 19.04.2017 у справі №464/2507/17 звертає увагу, що злочин за який засуджено директора ПП «Секюріті Профі» ОСОБА_3 завершено 02.03.2016 з моменту придбання ПП «Секюріті Профі», про що зазначено у вироку суду. Вважає, що податкові повідомлення-рішення відповідачем прийнято безпідставно, тому просить суд їх скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 19.04.2017 по справі № 464/2507/17 визнано винуватим за ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України директора ПП «Секюріті Профі» ОСОБА_3 Відповідно до зазначеного вироку суду, дії гр.ОСОБА_3, як директора ПП «Секюріті Профі» надавали можливість лише документально оформляти проведення безтоварних господарських операцій із субєктами господарювання, для відображення таких операцій у податковому та бухгалтерському обліку з метою мінімізації останніми податкових зобовязань. Окрім цього, відповідно до допиту гр. ОСОБА_3 від 30.03.2017, останній визнав про фіктивну діяльність ПП «Секюріті Профі». Отже, відсутність факту реального одержання (купівлі) ПП «Секюріті Профі» відповідного ідентифікованого товару (робіт, послуг) від інших товариств, засвідчує недійсність (неможливість) формування ним відповідного активу та доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару та нереальність здійснення ПП «Секюріті Профі» первинного постачання (продажу) товарів (робіт, послуг). Останнє надає послуги з підміни позицій товарних груп (робіт, послуг), що у подальшому реалізуються на адресу інших субєктів господарювання, у т. ч. ТОВ «ТОЇ - ТОЇ Системи санітарні» та відсутність фактів подальшої реалізації придбаних товарів по ланцюгу постачання. Таким чином, у документах, виписаних ПП «Секюріті Профі» на адресу позивача, зазначені господарські операції, які фактично не відбувались. У звязку з чим, вони (податкові та видаткові накладні) не мають юридичної сили первинних документів, відповідно позивачем неправомірно сформовано регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів, відтак оскаржені податкові повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для їх скасування немає.

У судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ГУ ДФС у Львівській області у період з 12.06.2017 по 16.06.2017 проведено позапланову перевірку ТОВ «ТОЇ - ТОЇ Системи санітарні» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні господарських операцій з ПП «Секюріті Профі» () за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, про що 23.06.2017 складено акт № 836/13-01-14-02/316579900 (далі акт перевірки).

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем:

- п. 198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2756-VI, а саме занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 26333,00 грн, в т.ч. в березні 10333,00 грн та в квітні 2016 року 16000,00 грн;

- пп. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2756-VI, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 № 860/4153, за рахунок чого занижено податок на прибуток підприємства за 2016 рік в сумі 33780 грн.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 14.07.2017 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 39500,00 грн, у тому числі за основним платежем 26333 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 13167 грн.

- № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток в розмірі 50670,00 грн, у тому числі за основним платежем 33780 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 16890 грн.

Вказані рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку. За результатами такого Головне управління ДФС у Львівській області залишило податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 без змін, а скаргу без задоволення.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався такими нормами законодавства.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1. статті 134 ПК України, обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 14.12.1999 № 860/4153 зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно з пунктом 135.1. ПК України, базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як передбачено пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відтак, згідно вимог ПК України, який регулює, зокрема, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, підставою, що позбавляє платника податків права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є не підтвердження його податковими накладними, або підтвердження податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 ПК України.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, в розумінні статті 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої-другої статті 9 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Господарські взаємовідносини між ТОВ «ТОІ-ТОІ Системи санітарні» та ПП «Секюріті Профі» відбувались на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2016 № 02/03.

На підтвердження наявності господарських взаємовідносин з ПП «Секюріті Профі» позивачем надано суду копії видаткових накладних, податкових накладних, платіжних доручень.

Разом з тим, зі змісту акту перевірки вбачається, що ці первинні документи надавались товариством під час перевірки, проте не визнані контролюючим органом як такі, що мають силу первинних документів, оскільки фактичного здійснення господарської операції не було, що підтверджено вироком Сихівського районного суду міста Львова від 19.04.2017 у справі № 464/25077/17.

Судом встановлено, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 19.04.2017 у справі № 464/25077/17 визнано винними у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України ОСОБА_3 Вирок набрав законної сили 19.05.2017.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_3 02.03.2016 придбав та став засновником, директором і головним бухгалтером юридичної особи - ПП «Секюріті Профі» зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, взятого на податковий облік в Личаківську ОДПІ (Шевченківське відділення) ГУ ДФС у Львівській області та відкрив розрахункові рахунки в ПАТ «ВіЕс Банку» та Г1АТ «Кредобанк».

У подальшому, не маючи наміру на здійснення реальної господарської діяльності ПП «Секюріті Профі» та з метою прикриття незаконної діяльності, дії ОСОБА_3 полягали у наданні упродовж березня - травня 2016 року податкової вигоди для підприємств реального сектору економіки з метою мінімізації ними податкових зобов'язань а саме: ВКФ «Силует» (), ТзДВ «Дельта» (), ОБД «ДПСУ» (), TOB «Рекома» (), ПП «Олвер - 999» (), TOB «Артмакс Інжиніринг» (), TOB «TOI - TOI Системи» (), ПП «Європацукор» (), TOB «Бадер Україна» (), TOB «Домена» (), ПП «Гал - ОСОБА_2» (), TOB «Пожежна будівельна фірма «Схід» (), TOB «Юнам - Монтаж» (), TOB «Тіва Україна» (), TOB «Сотіл» (), ПП «Промбуд сервіс» (), TOB «Форс - Лімітед» () та ОСОБА_5 (ДРФО НОМЕР_3).

Такі дії ОСОБА_3, як директора ПП «Секюріті Профі», надавали можливість лише документально оформляти проведення безтоварних господарських операцій із вказаними суб'єктами господарювання реального сектору економіки, для відображення таких операцій у податковому та бухгалтерському обліку з метою мінімізації останніми податкових зобов'язань.

Також встановлено, що у ПП «Секюріті Профі» відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, підприємства не знаходиться за юридичними адресами, що свідчить про неможливість здійснення ними господарської діяльності.

Отже первинні документи, видані таким суб'єктом, в тому числі для TOB «TOI - TOI Системи» не мають юридичної сили.

З огляду на встановлені вироком суду обставини, які свідчать про те, що контрагент позивача був створений з метою здійснення протиправної діяльності, яка полягала у вчиненні нереальних господарських операцій та оформленні на такі операції первинних документів з метою незаконного відображення таких операцій у податковій звітності задля безпідставного формування податкових зобов'язань, суд дійшов висновку щодо безпідставного формування позивачем витрат та податкового кредиту за такими операціями.

Такі обставини не можуть залишитися неврахованим судом, оскільки ознаки фіктивного підприємства несумісні з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

У постанові Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Зазначена позиція висловлена також в постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 року справі №810/5645/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ГОВ) "Фоззі-Фуд" до державної податкової інспекції у Києво-Свягошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області (далі - ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Також висновки контролюючого органу підтверджується правовою позицією Верховного суду України в постанові від 12.04.2016 позовом Товариства Фірма Періодика до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, за заявою ДПІ. Так Суд встановив Отже, податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним, і задовольнив на цій підставі заяву ДПІ.

У постанові Верховного суду України від 29.03.2017 по справі №2.1-1615а16 Суд зазначив, що засновник і директор ТзОй Торенія гр. ОСОБА_4, від імені якого підписані видані цим товариством позивачу первинні документи, заперечив свою участь у діяльності ТзОВ Торенія, а отже, й у підписанні будь-яких первинних документів. За таких обставин Суд сформулював правовий висновок про те, що первинні, документи, які стали підставою для формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, видані контрагентом, діяльність якого мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені особи, яка заперечила свою участь у його діяльності, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноваженими особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту та визначених пунктом 138.1 ст.138 ПК України витрат є безпідставними.

Відповідно до положень статті 244-2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність реального характеру господарських відносин між ТОВ «ТОІ-ТОІ Системи санітарні» та ПП «Секюріті Профі», а відтак висновки контролюючого органу є правомірними та відповідають дійсним обставинам справи.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що податковим органом доведено факт правомірності прийняття оскаржуваних рішень, а відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

Постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.11.2017.

Суддя Р.М. Брильовський