Справа № 363/2667/17
Суддя: Баличева М. Б.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"01" листопада 2017 р. Справа № 363/2667/17
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Баличевої М.Б.,

секретаря Кашоїди М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною.

Свої вимоги мотивує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом ІІ групи, внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС.

Зазначив, що 30.06.2017 року він звернувся до відповідача з заявою про встановлення йому статусу інваліда війни та видачі посвідчення, однак відповідач відмовив йому у встановленні статусу "Інвалід війни".

Посилаючись на те, що він вважає відмову відповідача протиправною та такою, що порушує його законні права щодо встановлення статусу інваліда війни та видачу посвідчення, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністраціїщодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачу посвідчення інваліда війни, зобов'язати відповідача встановити йому статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду заперечення проти адміністративного позову в яких просив суд розглядати справу у відсутність їх представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та інвалідом ІІ групи (а.с. 5,11,14)

Відповідно до довідки МСЕК ІІ група інвалідності позивачу була встановлена з 01 вересня 2002 року безстроково (а.с. 11,14).

Як зазначив позивач в позові, що 30 червня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив встановити йому статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Листом від 30 червня 2017 року №2795 Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністраціївідмовило позивачу у встановленні статусу "Інвалід війни".

Статтею 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни належать також інваліди з числа, зокрема, військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

Отже, зі змісту вказаної статті Закону вбачається, що підставою для віднесення осіб до інвалідів війни є отримання інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Відповідно до інформаційної довідки від 25 квітня 2017 №01.1-14/715-1 року, виданої Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відрядженні у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням вищевикладеного, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, строювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 працював у Чорнобильському лісхоззагі («Чорнобильській ліс») та згідно наказів по підприємству в періоди з 1986 року по 1993 рік відряджався до 30-ти кілометрової зони Чорнобильської АЕС, де приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 8-10).

Ці роботи виконувалися в рамках забезпечення заходів Цивільної оборони (а.с. 12).

Крім того, з довідки МСЕК ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної здатності та безстроково встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюваннями, пов'язаними з наслідками аварії на ЧАЕС в період відрядження в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС ( а.с. 11, 14).

Питання належності особи до інваліда війни відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпосередньо пов'язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з ст.18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Підстави та порядок надання посвідчень ветеранам війни регулюються Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (далі - Положення №302).

За приписами п.2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до п.10 Положення №302 посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки МСЕК про групу та причину інвалідності.

З матеріалів справи видно, що згідно посвідчення серія А № 414613 ОСОБА_1 є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та інвалідом ІІ групи.

Таким чином, суд вважає, що позивач був залучений до складу формувань ЦО та став інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до норми вищевказаного Закону має право на встановлення статусу інваліда війни і на отримання документа, що підтверджує зазначений статус.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Суд, також звертає увагу на висновки постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року №П-278/10, якими встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

На переконання суду, належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде зобов'язання Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни.

Аналогічна правова позиція висловлена в рішенні Верховного Суду України від 26 липня 2017 року у справі № 676/4127/16-а.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно ч.4 ст.105 КАС України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.162 КАС України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Виходячи з вимог ст.11 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 та зобов'язати Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1в. статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни з урахуванням висновків суду.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а саме визнання дій Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації протиправними та зобов'язання відповідача повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, ст.ст. 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправноюзадовольнити частково.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністраціїщодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни протиправними.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністраціїповторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання її копії, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Вишгородський районний суд Київської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.Б. Баличева