Справа № 826/12873/17
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року місто Київ № 826/12873/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Власенкової О.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, Центральне ОУПФУ), в якому просить зобов'язати Центральне ОУПФУ сформувати та подати до головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві подання про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим позивач просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5 120,00 грн., та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання надати до суду звіт про його виконання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надавши суду письмові заперечення проти позову, зазначивши, що органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією стосовно черговості придбання житла, а позивачем не доведено факт купівлі житла вперше, тому Центральне ОУПФУ вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

17.06.2017 на підставі договору купівлі-продажу (т.1, а.с.9), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №1809, позивач придбала (прийняла у власність) квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 1 117 200,00 гривень (один мільйон сто сімнадцять тисяч двісті гривень).

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири позивачем сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 11 172,00 грн. (одинадцять тисяч сто сімдесят дві гривні), тобто (1% від вартості придбаної квартири), що підтверджується наявною у справі копією квитанції від 17.06 2017 (т.1, а.с. 11).

Стверджуючи, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачений помилково, оскільки позивач вперше придбала житло, вона звернулася до Центрального ОУПФУ із заявою від 30.08.2017 (т.1, а.с. 8) про повернення помилково сплачених коштів у сумі 11 172,00 грн.

Листом від 11.09.2017 №51865/16 (т.1, а.с. 13) Центральне ОУПФУ повідомило позивача про неможливість повернення помилково сплачених коштів з огляду на відсутність інформації, яка підтверджує, факт придбання житла вперше.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, реалізуючи своє право на захист, 09.10.2017 позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про зобов'язання вчинити певні дії.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, судом враховано наступне, відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", встановлено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 8 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 151 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі по тексту - Порядок №151) збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку № 151 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Таким чином, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в обов'язковому порядку сплачується фізичними особами - покупцями нерухомого майна; проте, особи, які придбали житло вперше, звільняються від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Як зазначає позивач, нерухоме майно нею придбано вперше, до укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, інша нерухомість нею не придбавалася, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

У ході розгляду справи судом не здобуто докази, які спростовують доводи позивача про придбання житла вперше.

Доцільно зауважити, що станом на час виникнення спірних правовідносин та на час вирішення цієї справи судом, в Україні відсутній механізм перевірки інформації щодо повторності придбання об'єктів нерухомості.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 року у справі №К/9991/37325/11.

Отже, відсутність цього механізму не є підставою для позбавлення позивача встановлених пільг по сплаті збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з квитанції від 17.06.2017 та не заперечується позивачем, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна сплачено на рахунок Державного бюджету України через банк отримувача - Головне управління Державного казначейства України у місті Києві, отримувач - УДКСУ у Печерському районі міста Києва, який спрямовано до спеціального фонду Державного бюджету.

Таким чином, за відсутності у відповідача доказів щодо придбавання позивачем житла не вперше, останній має право на повернення суми помилково сплаченого збору.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09. 2013 №787 (далі по тексту - Порядок №787).

Відповідно до пункту 3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Враховуючи, що органом, який контролює справляння відповідних надходжень до бюджету у сфері обов'язкового пенсійного страхування є відповідач, суд зазначає, що саме останній наділений обов'язком щодо формування та подачі до органів казначейства подання про повернення коштів.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що, ураховуючи звернення позивача про повернення помилково сплачених коштів, у відповідача наявний обов'язок підготувати та подати до управління Державної казначейської служби України в місті Києва подання про повернення їй цих коштів.

Виходячи із встановлених обставин та доказів наданих по справі, а саме інформаційної довідки відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність іншого нерухомого майно та керуючись вимогами чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позивач звільнений від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, як така, що придбаває житло вперше, та має право на повернення помилково сплаченого нею збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, під час укладання договору купівлі-продажу квартири.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат необхідно зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку, що витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн., документально підтверджені та підлягають поверненню на користь позивача з бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

Водночас вимога позивача про стягнення з Центрального ОУПФУ витрат на правову допомогу, надану їй згідно з договором від 30.08.2017 №9 про надання правової допомоги в розмірі 5 120,00 грн., задоволенню не підлягає.

Згідно з статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На підтвердження вказаного розміру витрат на правову допомогу позивачем надано суду копію квитанції(т.1 а.с.16), копію договору про надання правової допомоги від 30.08.2017 №9 (т.1, а.с. 14), та копію акту про надання послуг від 30.08.2017 №9 (т.1, а. с. 15) з розрахунком вартості наданої правової допомоги, у відповідності до якого заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу складається із проведення юридичної експертизи документів, складання та підготовки адміністративного позову.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Вказаними положеннями Закону передбачено відшкодування витрат за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Юридична експертиза документів, надання консультацій, підготовка позову, вивчення документів по справі в цілому під указаний перелік не підпадає, тому витрати на них не підлягають компенсації.

Крім того, позивач просив суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом зобов'язання відповідача надати до суду звіт про його виконання, та копію цього звіту направити позивачу протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Наразі суд не вбачає доцільності у встановленні заходів судового контролю щодо виконання рішення у даній адміністративній справі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві підготувати та подати до управління Державної казначейської служби України у місті Києві подання про повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 11 172,00 грн. (одинадцять тисяч сто сімдесят дві гривні 00 коп.) на користь ОСОБА_1.

3.Присудити з бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Власенкова О.О.