Справа № 167/221/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року № 876/6544/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу голови Рожищенської районної ради Волинської області ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до голови Рожищенської районної ради Волинської області ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до голови Рожищенської районної ради Волинської області ОСОБА_1, яким просив визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо неприйняття розпорядження про призначення його на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та зобовязати відповідача видати розпорядження про призначення його на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта» та укласти з ним контракт за результатами конкурсу від 26.01.2017 року, оформленого протоколом № 2.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області 28 квітня 2017 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що оскільки ОСОБА_2 був визнаний переможцем конкурсу на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта», то відповідач як керівник органу управління цієї установи Рожищенської районної ради Волинської області був зобов'язаний призначити позивача на посаду не пізніше двох місяців з дня оголошення конкурсу, а саме до 13 лютого 2017 року, однак не зробив цього, чим допустив протиправну бездіяльність. Також суд зазначив, що повноваження конкурсної комісії щодо визначення переможця конкурсу у спірних правовідносинах є дискреційним повноваженням даного органу. А районна рада, на думку суду, не має права втручатись в роботу конкурсної комісії, змінювати висновок конкурсної комісії і як наслідок фактично самостійно визначати переможця. Твердження відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про культуру» щодо призначення переможця конкурсу керівником районної ради в звязку із суперечністю даної норми з п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою передбачено призначення керівників комунальних закладів виключно на пленарних засіданнях ради, суд критично оцінив, оскільки, на думку суду, спеціальним законом щодо призначення керівників закладів культури є саме Закон України «Про культуру» і саме його норми у зазначеній частині слід застосувати до спірних правовідносин.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції суперечить нормам п. 10 ч. 6 ст. 55 та п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими передбачено призначення керівників комунальних закладів виключно на пленарних засіданнях районної ради, а голова ради здійснює керівництво лише апаратом ради, зокрема, призначає і звільняє керівників та інших працівників структурних підрозділів. При цьому, на думку відповідача, до спірних правовідносин суд повинен був застосувати не норми Закону України «Про культуру», а саме зазначені положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який є спеціальним законом, що визначає порядок діяльності та повноваження органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб. Також відповідач вважає, що рішення суду суперечить вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки суд зобовязав його вчинити дії, які законом не віднесені до його повноважень. Крім того, відповідач посилається на рішення адміністративних судів першої та апеляційної інстанцій у справах із схожим предметом спору та розяснення з цього питання, надані всеукраїнськими асоціаціями органів місцевого самоврядування.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, майновий комплекс Рожищенського районного дому «Просвіта», відповідно до переліку обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селища і міста району, що перебувають в управлінні Рожищенської районної ради Волинської області (Додаток 1 до рішення від 02.03.2012 № 15/9) належить до закладу культури, органом управління якого є районна рада.

Розпорядженням голови Рожищенської районної ради Волинської області від 13.12.2016 року № 74р був оголошений конкурс на посаду директора Рожищенського районного дому «Просвіта», організацію і проведення якого у порядку та терміни, визначені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури», було доручено Відділу культури Рожишенської районної державної адміністрації Волинської області.

Рішенням Рожищенської районної ради Волинської області від 22.12.2016 року № 15/20 «Про розпорядження голови районної ради, видане в міжсесійний період» було затверджено зазначене вище розпорядження.

Рішенням Конкурсної комісії від 26.01.2017 року, оформленим протоколом засідання комісії № 2, за результатами голосування переможцем конкурсного добору на посаду директора Рожищенського РД «Просвіта» визнано ОСОБА_2

09.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до голови Рожищенської районної ради Волинської області ОСОБА_1 із заявою про призначення його на посаду директора Рожищенського РД «Просвіта», як переможця відповідного конкурсу.

Однак, як встановив суд, відповідач не прийняв жодного рішення за результатами зазначеного конкурсу та розгляду заяви позивача.

Колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність такої бездіяльності відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про культуру» керівники державних та комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком на п'ять років за результатами конкурсу.

Статтями 21-1 21-5 цього Закону встановлені вимоги до керівника державного чи комунального закладу культури, порядок проведення конкурсного добору, склад і порядок формування і повноваження конкурсної комісії тощо.

Пунктами 11, 12 ст. 21-5 цього Закону передбачено, що конкурсна комісія приймає рішення про визначення переможця конкурсу шляхом голосування і рішення конкурсної комісії вважається прийнятим, якщо за нього на засіданні конкурсної комісії проголосувала більшість від затвердженого складу конкурсної комісії.

А відповідно до п. 15 цієї статті керівник органу управління зобов'язаний призначити переможця конкурсу керівником державного чи комунального закладу культури не пізніше двох місяців з дня оголошення конкурсу. Підставою для видання наказу про призначення керівника державного чи комунального закладу культури є підписання контракту.

Як зазначено вище, рішенням конкурсної комісії від 26.01.2017 року за результатами голосування ОСОБА_2 було визначено переможцем конкурсного добору на посаду директора Рожищенського РД «Просвіта» (рішення прийнято одноголосно девятьма членами конкурсної комісії).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_2 визначений переможцем конкурсу, голова Рожищенської районної ради Волинської області ОСОБА_1 як керівник органу управління Рожищенського РД «Просвіта» був зобов'язаний призначити позивача на вказану посаду не пізніше двох місяців з дня оголошення конкурсу, тобто до 13.02.2017 року, і укласти з ним відповідний контракт, однак протиправно не зробив цього у встановлений законом строк.

Колегія суддів наголошує, що ч. 15 ст. 21-5 Закону України «Про культуру» встановлено в імперативній формі обовязок керівника органу управління комунальним закладом культури (в даному випадку голови районної ради) призначити переможця конкурсу керівником цього закладу у визначений термін і не передбачено повноважень переглядати рішення конкурсної комісії або не реалізовувати його у встановленому порядку.

Щодо доводів відповідача про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати не норми Закону України «Про культуру», а саме положення п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що питання щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, в тому числі призначення і звільнення їх керівників, вирішуються виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради.

Водночас, як зазначено вище, відповідно до ч. 15 ст. 21-5 Закону України «Про культуру» керівник державного чи комунального закладу культури призначається на посаду за результатами конкурсу керівником органу управління.

Отже, зазначеними вище нормами законів по-різному врегульовано питання субєкта та процедури призначення керівника комунального закладу культури, який є об'єктом спільної власності територіальних громад.

Як розяснив Конституційний Суд України в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 року № 4-зп у справі № 18/183/97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Пункт 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в наведеній редакції сформульований і є чинним з дня набуття чинності цим Закону, тобто з 12.06.1997 року і жодні зміни до нього не вносились.

В свою чергу, Закон України «Про культуру» був доповнений статтею 21-5 згідно із Законом України від 28.01.2016 року № 955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» і дані зміни набули чинності з 24.02.2016 року.

Таким чином, оскільки норма ст. 21-5 Закону України «Про культуру» була прийнята в часі пізніше, ніж норма п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», колегія суддів дійшла висновку,що до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме ч. 15 ст. 21-5 Закону України «Про культуру».

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спеціальним законом щодо призначення керівників закладу культури є саме Закон України «Про культуру», оскільки зазначені вище зміни до цього Закону були внесені з метою запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників конкретного виду установ державних та комунальних закладів культури, якої до того часу законодавством не передбачалось.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу голови Рожищенської районної ради Волинської області ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2017 року у справі № 167/221/17 за позовом ОСОБА_2 до голови Рожищенської районної ради Волинської області ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Ухвала складена в повному обсязі 27.10.2017 року