Справа № 826/2333/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 травня 2017 року № 826/2333/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.09.2015 року №, №, № та від 02.12.2015 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що встановленні порушення в акті перевірки не відповідають дійсності та податковим органом неправомірно поведено перевірку згідно з Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" і тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог та зазначив, що позивачем порушено норми Податкового кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.09.2015 року Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку господарської одиниці кіоск (торгове місце) НОМЕР_1 та належить суб'єкту господарювання ОСОБА_1

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві складено акт (довідка) фактичної перевірки від 21.09.2015 року №38-26-54-17-01-13-149-300-34-11, яким встановлено порушення позивачем: пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України, п. 9 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15.12.2004 року №637.

На підставі акту перевірки №38-26-54-17-01-13-149-300-34-11 податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 30.09.2015 року:

- №, яким встановлено порушення п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України та збільшену суму грошового зобов'язання позивачу за платежем - Військовий збір у розмірі 928, 16 грн.;

- №, яким встановлено порушення п. 51.1 ст. 51, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України та збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 19 330, 36 грн.;

- №, яким за порушення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування застосовано штрафні фінансові санкції у розмірі 6 683 грн.;

Також, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.12.2015 року № , яким встановлено порушення п. 2.6 глави 2 Постанови Правління НБУ №637 від 15.12.2004 року «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» та застосовано штраф у розмірі 2 250 грн.

Відповідно до положень ст. 75 Податкового кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем Закону України від 28.12.2014 N 71-VIII при призначенні перевірки, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари; з 1 січня 2015 року на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі - Кодекс), з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Тобто такі зміни направлені на гарантування дотримання прав платників податків, звуження підстав для проведення перевірки, усунення можливості зловживання правом на перевірку.

З матеріалів справи та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за позивачем зареєстровано такий вид основної діяльності: код КВЕД 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами. Також з акту перевірки вбачається, що проведено перевірку кіоску (торгове місце НОМЕР_1), що знаходиться на ринку «Люкс» у м. Києві на пр-т. Героїв Дніпра, 35.

Суд погоджується з доводами позивача, що його господарська діяльність підпадає під мораторій проведення перевірок податковим органом, згідно із Законом України від 28.12.2014 N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи".

Враховуючи, наведене суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно проведено фактичну перевірку діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що призвело до порушення прав позивач.

Щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб-підприємців, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В акті перевірки зазначено, що позивач використовував працю найманих працівників без належного оформлення, а саме ОСОБА_5 працювала на посаді продавця з вересня 2013 року без укладання трудового договору.

Відповідно до п. 80.6. статті 80 Податкового кодексу України під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з'ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Відповідачем не надано документів, які б посвідчували ОСОБА_5, або надають змогу її ідентифікувати.

Згідно з нормами статті 265 Кодексу законів про працю юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Окружним адміністративним судом міста Києва було ухвалено викликати ОСОБА_5 в судове засідання для допиту в якості свідка, проте вона не з'явилась в судове засідання.

29.06.2016 року Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено доручити Хмельницькому окружному адміністративному суду допитати в якості свідка ОСОБА_5

30.08.2016 року Хмельницькій окружний адміністративний суд ухвалив повідомити Окружний адміністративний суд міста Києва про неможливість виконати судове доручення від 26.06.2016 року про допит в якості свідка ОСОБА_5 у зв'язку з її неявкою в судове засідання.

Так як відповідач дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 в порушення норм чинного законодавства використовував працю найманих працівників, внаслідок податковим органом було збільшено суму грошового зобов'язання за платежами: «Військовий збір» та податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно із підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПКУ податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку 18 відсотків, визначену в статті 167 ПКУ.

Особи, які відповідно до ПКУ мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені ПКУ для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування (підпункт "б" пункту 176.2 статті 176 ПКУ).

Форму та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 N 4.

Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПКУ (підпункт 1.2 пункту 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ), зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Ставка збору становить 1,5 відсотка об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ (підпункт 1.3 пункту 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПКУ (підпункт 1.4 пункту 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), умови та порядок нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року N 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон N 2464).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 статті 4 Закону N 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, які використовують найману працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону N 2464 визначено, що базою нарахування єдиного внеску для роботодавців є, зокрема, суми винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно з нормами частини п'ятої статті 8 Закону N 2464 єдиний внесок для зазначених платників встановлено у розмірі 22 відсотка до визначеної статті 7 Закону N 2464 бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону N 2464 нараховується єдиний внесок (частина друга статті 9 Закону N 2464).

Платники єдиного внеску зобов'язані подавати звітність з єдиного внеску за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, визначені законодавством (пункт 4 частини другої статті 6 Закону N 2464).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в обґрунтування використання позивачем найманої праці ОСОБА_5 без належного оформлення трудових відносин надано лише заяви останньої до ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про ухилення від сплати податків ОСОБА_1

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте з заяв ОСОБА_5 неможливо встановити ні період, ні графік її роботи у позивача, ні суму отриманої заробітної плати.

Крім того, суд зауважує, що на момент проведення фактичної перевірки ОСОБА_5 не працювала у позивача.

Подавець ОСОБА_6, яка працювала під час проведення фактичної перевірки надала пояснення, що жінка на ім'я ОСОБА_5 за її проханням інколи її підміняла, за що вона, ОСОБА_6 віддавала їй частину своєї заробітної плати.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновку податкового органу про порушення позивачем пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296, п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, п. 9 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що вказує на протиправність податкових повідомлень-рішень від від 30.09.2015 року №, №, № та є підставою для їх скасування.

Щодо доводів податкового органу про порушення позивачем Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні N 637, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004, суд зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні N 637, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 полягає в тому, що надана до перевірки книга обліку доходів не зареєстрована належним чином в податковому органі.

Відповідно до п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні N 637, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. (далі - Положення), оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Розрахункова книжка (далі - РК) - належним чином зброшурована та прошнурована зареєстрована в органах державної податкової служби України, що містить розрахункові квитанції, які видаються покупцям у визначених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (265/95-ВР) у випадках, коли не застосовуються реєстратори розрахункових операцій.

Відповідно до п. 4.2 Положення усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі (додаток 5).

Згідно з п. 2 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 прошнурована і пронумерована книга реєструється в органі державної податкової служби за місцем державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності (далі - орган реєстрації).

До органу реєстрації подається належним чином оформлений примірник книги разом із заявою про її реєстрацію, у якій зазначаються: найменування, місцезнаходження, банківські реквізити, ідентифікаційний код - для юридичної особи; прізвище, ім'я, по батькові, паспортні дані, місце проживання, ідентифікаційний номер платника податків та інших обов'язкових платежів - для фізичної особи; номер та дата видачі суб'єкту підприємницької діяльності свідоцтва про сплату єдиного податку або номер, дата видачі та термін дії пільгового торгового патенту.

Позивачем надано суду копію книги обліку доходів і витрат, яка не зареєстрована у податковому органі, отже висновок відповідача про порушення про порушення позивачем п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15.12.2004 року №637 знайшов підтвердження під час вирішення справи.

На думку суду наявність процедурних порушень проведення фактичної перевірки позивача, за наявності порушень, не вказує на протиправність податкового повідомлення-рішення від 21.12.2015 №, отже позов у вказаній частині не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати та визнати протиправними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.09.2015 року №, №, №.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда