Справа № 810/1491/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1491/17 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

31 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Бровари» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Термінал-Бровари» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- скасувати податкові повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 28.11.2016 № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» зареєстроване 01.06.2005, як юридична особа. Як платник податків позивач взятий на облік з 02.06.2005 за № 2532, станом на момент проведення перевірки перебував на обліку у Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

У період з 25.10.2016 по 31.10.2016 Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Термінал Бровари» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» за березень 2015 року, за результатами якої складено акт від 07.11.2016 №405/10-06-22-01/33584049 (т. 1, а.с. 31-35), в якому встановлено порушення позивачем вимог:

- пункту 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем було завищено від'ємне значення з ПДВ за березень 2015 року на суму 57781,00 грн., яке підлягає зменшенню;

- пункту 44.2 статті 44, статті 134 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем було занижено податок на прибуток підприємств у розмірі 52 003, 00 грн.

На підставі акту перевірки Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області 28.11.2016 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачеві зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість за березень 2015 року на 57781,00 грн. (т.1, а.с. 28);

- № , яким позивачеві зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 288906,00 грн. (т.1, а.с. 29).

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 28.11.2016 № та № такими, що були прийняті з порушенням норм Податкового кодексу України, ТОВ «Термінал-Бровари» звернулось до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки формування податкового кредиту та валових витрат за господарськими операціями підтверджено первинною документацією, господарські операції були реальними, у зв'язку з чим є підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2014 між ТОВ «Термінал Бровари» (замовник) та ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» (виконавець) було укладено договір про надання послуг із забезпечення експлуатації та обслуговування майна, у порядку та на умовах якого виконавець зобов'язувався здійснювати за винагороду на користь замовника визначені дії щодо забезпечення та обслуговування майна замовника, зокрема, складу № 1 на 6 секції з вбудованим адміністративно-побутовим корпусом, загальною площею 48 988 кв.м, прилеглої до складу території площею 55 000 кв.м; офісу управління об'єктом нерухомості в окремому будинку площею 67,49 кв.м (т. 1, а.с. 73-79).

У розділі 4 договору від 20.12.2014 передбачено, що приймання та оплата послуг здійснюється за актом приймання-передачі, який складається щомісяця протягом перших п'яти робочих днів наступного місяця.

Судом першої інстанції встановлено, що у березні 2015 року ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» надало позивачу послуги із забезпечення експлуатації та обслуговування майна складського комплексу на загальну суму 346 687, 47 грн., у тому числі ПДВ 57 781, 25 грн., що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 31.03.2015 № 3103/15-1 (т. 1, а.с. 79).

В оплату за надані послуги позивач, відповідно до платіжних доручень, перерахував на користь ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» кошти у загальній сумі 346 687, 47 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача за 05.03.2015 (т. 1, а.с. 83-84) та за 26.03.2015 (т. 1, а.с. 85-86).

На підтвердження розрахунків та сплати у складі ціни послуг податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями, позивач отримав від ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» податкові накладні на загальну суму 346 687, 47 грн., у тому числі ПДВ 57 781, 25 грн.: № 1 від 05.03.2015 на суму 82 456, 47 грн., у тому числі ПДВ 13 742, 74 грн., № 3 від 26.03.2015 на суму 264 231, 00 грн., у тому числі ПДВ 44 038, 50 грн.

Сума податку на додану вартість у розмірі 57 781, 25 грн. за вказаними податковими накладними була включена позивачем до складу податкового кредиту за березень 2015 року, про що свідчить Додаток 5 до податкової декларації з ПДВ за вказаний звітний період (т. 1, а.с. 90), а вартість отриманих послуг (без ПДВ) у розмірі 288 906, 22 грн. була віднесена позивачем до складу витрат підприємства за 2015 рік.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з до п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, а отже доведено факт реального виконання умов договору, що надає йому право на формування податкового кредиту та валових витрат по господарських операціях з контрагентами.

Доводи апелянта про порушення контрагентом позивача податкового законодавства є безпідставними, оскільки за дане порушення податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність саме для контрагента, а не для позивача.

У довідці Вищого адміністративного суду України від 15.04.2010 «Про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами окремих норм Закону «Про податок на додану вартість» роз'яснено, зокрема, що ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Крім того, згідно з ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Виходячи із вищезазначених обставин справи, а також з того, що санкції є похідними від учинення нікчемного правочину, у даному випадку вони не можуть бути застосовані через недоведеність направленості спірних договорів на досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства, що вірно враховано судом першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що зменшуючи позивачеві від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за березень 2015 року та від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік, відповідач виходив з того, що ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» не виконувало своїх обов'язків з виконання робіт на об'єктах позивача.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідач не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку податкового кредиту та витрат за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Акт перевірки, письмові заперечення та апеляційна скарга відповідача також не містять зауважень щодо обсягу, форми і змісту наданих позивачем документів первинного бухгалтерського обліку. Зокрема, відповідач не заперечує, що первинні бухгалтерські документи, якими позивач та його контрагент супроводжували виконання спірних фінансово-господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, дозволяють беззаперечно встановити зміст та обсяги господарських операцій та ідентифікувати осіб, які були їх учасниками та відповідальні за їх здійснення.

Також, відповідач не заперечує наявність у ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання описаних правочинів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що під час перевірки відповідачем не було встановлено дефектів у правовому статусі контрагента позивача, як-то відсутність ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» за місцезнаходженням як станом на момент здійснення спірних фінансово-господарських операцій так і станом на момент перевірки; наявність зафіксованих у будь-якій формі пояснень посадових осіб ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс», у яких останні заперечували б факт складання первинних документів від імені ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс», чи свою причетність до господарської діяльності ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс».

Доводи апелянта про безтоварність розглядуваних фінансово-господарських операцій позивача та ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» фактично повністю ґрунтуються на податковій інформації, отриманій з власних інформаційних джерел контролюючого органу, про відсутність у контрагента позивача адміністративно-господарських засобів (основних фондів, трудових ресурсів) в обсязі, достатньому для виконання задекларованих фінансово-господарських операцій. Зокрема, контролюючий орган зазначає про відсутність у ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» виробничих потужностей, виробничо-складських приміщень, транспорту та незначну кількість штатного персоналу.

Однак, такі доводи контролюючого органу повністю спростовуються доказами, що містяться у матеріалах справи, та які могли бути проаналізовані контролюючим органом під час перевірки, а саме, як вбачається з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за перший квартал 2015 року, на ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» за трудовим договором працювало 17 осіб (т. 1, а.с. 92-93), у тому числі інженер з технічного нагляду, керівник інженерно-експлуатаційної служби, інженер-енергетик, електромонтери з ремонту та обслуговування електроустаткування, слюсарі-сантехніки, що також підтверджується наказами ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» про прийняття на роботу (т. 1, а.с. 114-125). При цьому, факт наявності у ТОВ «Нікон Констракшн Сервіс» основних засобів та виробничих активів підтверджується фінансовим звітом суб'єкта малого підприємництва станом на 31.03.2015 від 27.04.2015 № (т. 1, а.с. 94-95).

Отже, оскільки первинні бухгалтерські документи по взаємовідносинам позивача із своїм контрагентом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також враховуючи підтвердження в ході розгляду справи реальності здійснення вищевказаних господарських операцій, то колегія суддів приходить до висновку про безпідставність висновків акту перевірки позивача щодо порушень допущених ТОВ «Термінал-Бровари» під час здійснення своєї господарської діяльності, що є підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 28.11.2016 № та № , що вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянта судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017).

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється в таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється в таких розмірах, зокрема: за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» становив 1 600 грн.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є скасування податкових повідомлень-рішень Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 28.11.2016 № та № . Оспорювана сума 346 687, 00 грн.

Отже, ставка судового збору за подачу позову становить: (346 687, 00 грн. х 1,5 %) = 5 200, 30 грн.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом, то відповідачу потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 5 720, 33 грн. (5 200, 30 грн. х 110 %).

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 - без змін.

Стягнути з Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/220301106, код за , банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 5 720, 33 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 02.11.2017.