Справа № 813/1058/17
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року Справа № 813/1058/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Західний Буг» до Буської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство «Ротен», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Приватне підприємство «Західний Буг» (далі ПП «Західний Буг», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство «Ротен», ОСОБА_3, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25440644 від 21.10.2015 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :22:000:0304, винесене на підставі договору оренди землі б/н від 15.01.2015, укладеного між приватним підприємством «Ротен» та ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25440644 від 21.10.2015 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :22:000:0304, державним реєстратором було здійснено державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку, яка вже перебувала в оренді у ПП «Західний Буг» на підставі договору оренди землі №3170, зареєстрованому в управлінні Держкомзему у Буському районі Львівської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.01.2012 №00142. Вказує, що державний реєстратор при прийнятті спірного рішення не перевірив інформацію про вже зареєстровані права позивача на цю земельну ділянку, що призвело до подвійної реєстрації права оренди на одну й ту ж земельну ділянку.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) проведено замінену відповідача з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на Буську районну державну адміністрацію Львівської області.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що земельна ділянка, кадастровий номер :22:000:0304, перебуває в користуванні ПП «Західний Буг», за яку підприємство сплачує орендну плату ОСОБА_3 Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечив. Додатково пояснив, що при здійсненні державним реєстратором державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :22:000:0304, було порушено процедуру, яка полягала у відсутності запиту до відповідного територіального органу Держкомзему на предмет зясування наявності чи відсутності державної реєстрації договору оренди на вказану земельну ділянку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

04.01.2012 між ОСОБА_3 (орендодавець) та ПП «Західний Буг» (орендар) укладено договір оренди землі №3170.

Відповідно до пункту 1 вищезгаданого договору орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для введення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів Боложинівської сільської ради, Буського району, Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки №:22:000:0304.

Обєктом оренди відповідно до пункту 2 договору є земельна ділянка загальною площею 0, 6637 га рілля (що в умовних кадастрових гектарах становить 0, 6637 га).

Відповідно до пункту 8 договору оренди землі від 04.01.2012 №3170, договір укладено на 10 років.

Вказаний договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у Буському районі Львівської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 20.01.2012 №00142.

15.01.2015 між ОСОБА_3 (орендодавець) та ПП «Ротен» (орендар) укладено договір оренди землі №б/н .

Відповідно до пункту 1 договору орендодавець надає для введення сільськогосподарського виробництва, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для введення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Боложинівської сільської ради, Буського району, Львівської області.

Обєктом оренди відповідно до пункту 2 договору є земельна ділянка загальною площею 0, 6637 га, в тому числі 0, 6637 га рілля, кадастровий номер земельної ділянки №:22:000:0304.

Договір укладено на 7 років (пункт 7 договору від 15.01.2015 №б/н).

На підставі договору від 15.01.2015 №б/н, державним реєстратором Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25440644 від 21.10.2015, щодо права оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :22:000:0304, про що 19.10.2015 вчинено запис 11683200 до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 25440644 від 21.10.2015 є предметом оскарження.

При вирішенні справи суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі - Закон № 161-XIV).

Відповідно до статті 6 вказаного Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частиною пятою цієї ж статті встановлено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Тотожні за змістом положення містить стаття 125 ЗК України, якою закріплено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За визначенням, наведеним у пункті 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV, тут і далі по тексту в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 4 Закону №1952-IV визначено права та обтяження, що підлягають державній реєстрації, відповідно до пункту (2) частини першої якої обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обмежень визначався Розділом ІV Закону №1952-IV.

Як встановлено частиною першою статті 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно до частини сьомої статті 16 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом (п.1); інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою (п.6).

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Частиною другою статті 9 зазначеного Закону зобовязано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

При цьому, як зазначено у пункті 8-1 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV, під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно повинен був перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою прийняття правильного рішення.

З представлених відповідачем копій документів щодо проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :22:000:0304, які зберігаються у Державному реєстрі речових прав в електронній формі, судом встановлено, що такі не містять документів, які б свідчили про те, що державним реєстратором при здійсненні такої реєстрації перевірялася інформація про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав на вказану земельну ділянку (запити, звернення тощо).

Вказане свідчить про порушення державним реєстратором вимог пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV, що призвело до подвійної реєстрації права оренди однієї і тієї ж земельної ділянки за різними юридичними особами, яка порушує права позивача.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать, що на час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25440644 від 21.10.2015 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :22:000:0304, чинним був договір оренди землі від 04.01.2012 №3170, укладений між ОСОБА_3 та ПП «Західний Буг» та зареєстрований в управлінні Держкомзему у Буському районі Львівської області з вчиненням у Державному реєстрі земель відповідного запису від 20.01.2012 №00142.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття оскаржуваного рішення, тому таке рішення є протиправним.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25440644 від 21.10.2015.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25440644 від 21.10.2015, суд дійшов переконання, що таке прийнято відповідачем без урахування вимог Закону №1952-IV та з порушенням принципів, передбачених статтею 2 КАС України, тому його слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до частини третьої статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем за платіжним дорученням №1639 від 09.03.2017.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25440644 від 21.10.2015 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :22:000:0304, винесене на підставі договору оренди землі б/н від 15.01.2015, укладеного між приватним підприємством «Ротен» та ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.