Справа № 812/820/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Петросян К.Є.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року справа №812/820/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Томах О.О.,

за участі позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № 812/820/17 за позовом ОСОБА_2 до Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування акту розслідування нещасного випадку, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_4 (далі - ЛДУВС імені ОСОБА_4) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування акту розслідування нещасного випадку.

В обґрунтування предявленого позову зазначив наступне.

Відповідно до розпорядження МВС України від 02.12.2010 №1115 Про організацію підвищення кваліфікації та спеціалізації працівників органів внутрішніх справ України у 2011 році та плану-рознарядки МВС України на 2011 рік, з 06 по 11 червня 2011 року в ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка проходили курси підвищення кваліфікації старших оперуповноважених в особливо важливих справах, старших оперуповноважених, оперуповноважених відділів, секторів розкриття злочинів проти особи У(В)КР ГУМВС, УМВС. На курси від ГУМВС України в Донецькій області на навчання було направлено позивача, оперуповноваженого УКР ГУМВС України в Донецькій області майора міліції ОСОБА_2

Позивач своєчасно прибув у розпорядження Луганського університету та зареєструвався. 10.06.2011 близько 17 год. 30 хв. на вулиці ОСОБА_5 м. Луганська ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, в результаті чого був доставлений спочатку до Луганської обласної лікарні, а потім до Донецького обласного травматологічного центру.

З вказаного часу до 20.05.2015 відповідач не надав позивачу відповідний акт розслідування нещасного випадку та акт самого нещасного випадку.

Після звернення ОСОБА_2 до МВС України відповідач видав акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011, за формою Н-5 від 21.05.2015 та акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 26.05.2015.

Не погоджуючись із даними актами, оскільки в них зазначалось про факт знаходження позивача у стані алкогольного спяніння, ОСОБА_2 звернувся із позовом до Сумського окружного адміністративного суду.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 по справі №818/3302/15 визнано протиправним та скасовано акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011, за формою Н-5 від 21.05.2015 та акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 26.05.2015; зобовязано Луганський державний університет внутрішніх справ імені ОСОБА_4 повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 із позивачем. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 по справі 3818/3302/15 залишено без змін.

У звязку із невиконанням відповідачем вимог постанови суду та зупинення проведення службового розслідування до прийняття рішення по кримінальному провадженню №0001100 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України), позивач знову звернувся до суду.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 по справі №818/431/16 визнано протиправною бездіяльність Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_4 щодо не проведення службового розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 із позивачем у строк, передбачений Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за №83/7404. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2016 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 по справі №818/431/16 залишено без змін.

Після цього відповідачем був виданий ОСОБА_2 акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011, за формою Н-5 від 29.08.2016 та акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 29.08.2016.

У звязку із зазначенням в актах про знаходження позивача у стані алкогольного спяніння, а також зазначенням того, що травма не повязана з виконанням службових завдань, позивач знову звернувся до суду із позовом.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 по справі №818/1163/16 визнано протиправним та скасовано акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011, за формою Н-5 від 29.08.2016 та акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 29.08.2016; зобовязано Луганський державний університет внутрішніх справ імені ОСОБА_4 повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 із позивачем.

Після цього рішення відповідачем втретє надано позивачу акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011, за формою Н-5 від 18.05.2017 та акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017.

З даними актами позивач не згоден, оскільки в них зазначено, що він перебував у стані алкогольного спяніння, але ніяких доказів цьому не має. Зазначив, що у виписному епікризі Луганської міської багатопрофільної лікарні №2 від 11.06.2011 №5366 є великі розбіжності. У звязку із суперечливістю медичної документації зауважує, що неможливо встановити стан алкогольного спяніння, якщо позивач відмовився від здачі аналізів. Стан алкогольного спяніння можливо встановити тільки при аналізі крові та сечі, але згідно медичних документів ОСОБА_2 їх не здавав. Тому вважає, що в даному випадку в акті треба зазначити, що він був тверезий.

Крім того, в даних актах знову зазначено, що травма не повязана з виконанням службових обовязків, хоча доказів, які б спростовували матеріали кримінального провадження, покази свідків та покази самого ОСОБА_2, відповідач не має. До теперішнього часу свідки по даній справі відповідачем не опитані, а їхні покази та покази ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження до уваги не беруться.

На підставі викладеного, вважає, що дані акти підлягають скасуванню та просив суд визнати протиправними дії посадових осіб Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_4 щодо зазначення в акті розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 за формою Н-5 від 18.05.2017 та в акті про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017 факту знаходження ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння, так як згідно постанови Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 по справі №818/3302/15 було вказано про незаконність зазначення про знаходження позивача в стані алкогольного спяніння; визнати протиправним та скасувати акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 за формою Н-5 від 18.05.2017 та акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017; зобовязати Луганський державний університет внутрішніх справ імені ОСОБА_4 повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2017 із ОСОБА_2

Клопотанням від 04.08.2017 позивач збільшив позовні вимоги (а.с.147) та просив суд:

- визнати протиправними дії посадових осіб ЛДУВС імені ОСОБА_4 щодо зазначення в акті розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 за формою Н-5 від 18.05.2017 та в акті про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017 факту знаходження ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння, так як згідно постанови Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 по справі №818/3302/15 було вказано про незаконність зазначення знаходження ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння;

- визнати протиправними дії посадових осіб ЛДУВС імені ОСОБА_4 щодо зазначення в акті розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 за формою Н-5 від 18.05.2017 та в акті про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017 автомобіля з державним номером ВВ1447СА, замість автомобіля з державним номером АН1447СА;

- визнати протиправними дії посадових осіб ЛДУВС імені ОСОБА_4 щодо не зазначення в акті розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 за формою Н-5 від 18.05.2017 та в акті про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017 конкретних обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася із ОСОБА_2, щодо не зазначення винних у даній дорожньо-транспортній пригоді та щодо не зазначення нормативно-правового акта, який порушили винні особи даної дорожньо-транспортної пригоди;

- визнати протиправним та скасувати акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 за формою Н-5 від 18.05.2017 та акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017;

- зобовязати ЛДУВС імені ОСОБА_4 повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 із ОСОБА_2 (а.с.147-148).

Відповідач проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення (а.с.10-16), відповідно до яких зазначив наступне.

На виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду по справі №818/1163/16 від 05.04.2017 та керуючись вимогами Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346 (далі Порядок №1346), наказом ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка №75 від 18.04.2017 було створено комісію з проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 10.06.2011 у м. Луганськ, смт. Ювілейне (Катеринівка).

Під час проведення повторного розслідування комісією ОСОБА_2 за станом свого здоров'я не зміг особисто прибути для надання більш детальних пояснень, але погодився надіслати їх поштою та засобом електронного зв'язку. Комісія 05.05.2017 отримала детальні повторні пояснення ОСОБА_2, в яких він зазначив, що тілесні ушкодження він отримав внаслідок наїзду транспортного засобу марки Камаз, державний номер НОМЕР_1, під час намагання ним затримати водія цього ж транспортного засобу. Додатково ОСОБА_2 вказав, що водій згаданого автомобіля перед наїздом на нього вчинив злочин, а саме збив невідому йому літню жінку, тому ОСОБА_2 вирішив вжити певні дії щодо затримання водія. Згідно копії висновку експерта від 27.07.2015 №57, наданого ОСОБА_2, було встановлено, що з урахування широти та різносторонньої локалізації тілесних ушкоджень виключена можливість їх отримання під час падіння з висоти власного зросту.

В той же час, факт отримання 10.06.2011 ОСОБА_2 тілесних ушкоджень в м. Луганську було зареєстровано в ЖРЗПЗ Луганського міського управління ГУМВС України в Луганській області від 11.06.2011 №1765, яким за результатами проведення перевірки було винесено постанову від 19.01.2012 №482 про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 1 ст. 6 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), тобто, за відсутністю події злочину.

У зв'язку з тим, що сам нещасний випадок, щодо якого проводилося повторне розслідування комісією, стався з ОСОБА_2 10.06.2011 у м. Луганську, смт. Ювілейне (Катеринівка), яке згідно розпорядження КМУ №1085-р від 07.11.2014 віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, то і з'ясувати всі обставини нещасного випадку, зокрема щодо одержання всієї медичної документації, обстеження місця події, опитування водія транспортного засобу, опитування всіх свідків як самої події, так і медичних працівників, які надавали ОСОБА_2 першу медичну допомогу, встановлення фактів порушення Правил дорожнього руху (далі ПДР) будь-ким з учасників нещасного випадку членам комісії не вдалося можливим.

Крім того, комісією було встановлено, що 15.06.2015 ОСОБА_2 звернувся до чергової частини Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області з заявою про спричинення йому 10.06.2011 тілесних ушкоджень у м. Луганську в результаті ДТП. Вказана заява була внесена до ЄРДР №0001100.

В кримінальному проваджені №0001100 від 16.07.2015, порушеному Костянтинівським МВ ГУМВС України в Донецькій області за фактом отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, досудове розслідування триває дотепер, обвинувальний чи виправдувальний вирок не винесено, винних осіб не встановлено. При цьому, в зазначеному кримінальному провадженні були допитані в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (допити від 07.08.2015), які дали покази, що 10.06.2011 вони були свідками ДТП за участю автомобіля Камаз та невідомої жінки, на яку було здійснено наїзд, а в результаті невдалої спроби ОСОБА_2 затримати водія автомобіля Камаз, останній товкнув його, після чого ОСОБА_2 впав під колеса автомобіля та йому було спричинено тілесні ушкодження.

Згідно копії пояснення водія транспортного засобу ОСОБА_7 від 11.06.2011, останній спростовував наїзд на ОСОБА_2 та наїзд на літню жінку. В листі Територіального сервісного центру №1442 Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області № 31/5-1442-2329 від 14.04.2017 зазначено, що дані про реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу марки Камаз, номерний знак НОМЕР_1, в автоматизованих базах даних РИС та НАІС відсутні, а згідно інформаційної системи ДАІ з 01.02.2011 за вищезазначеним номерним знаком зареєстрований інший транспортний засіб.

Згідно відповіді слідчого СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області №8787/204/0617 від 16.05.2017 в рамках КП №0001100 за ознаками ч.1 ст. 286 КК України було допитано в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8, але в їх показах не в повному обсязі вказані обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2, а за літню жінку, яку начебто збив вищезазначений транспортний засіб, практично нічого не повідомляється. Повторно допитати слідчому свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не вдається можливим в зв'язку з тим, що їхнє місце мешкання невідоме.

Додатково в листі зазначається, що дотепер встановити особу, яка спричинила ОСОБА_2 тілесні ушкодження та довести її винність не вдається можливим, досудове слідство триває, станом на 16.05.2017 матеріали КП №0001100 спрямовані до Костянтинівської місцевої прокуратури для їх передачі за територіальною підслідністю.

В останньому поясненні ОСОБА_2 зазначив, що він не може надати номера мобільних телефонів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 для комісії, адже вони не надали згоди на розповсюдження цієї інформації. Додатково ОСОБА_2 вказує, що слідчому СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області відоме місце мешкання останніх осіб, але останній відмовився особисто виїжджати до них, у зв'язку з віддаленістю їх місця знаходження. Інформація щодо будь-яких інших свідків даного нещасного випадку, їх контактних номерів телефонів та місця мешкання ОСОБА_2 не відома, адже всі вони перебувають на тимчасово окупованих територіях згідно його пояснень.

У звязку із проведенням у м. Луганську антитерористичної операції та включенням м. Луганськ (смт. Ювілейне (Катеринівка) в тому числі) до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, доступ до території унеможливлений. Таким чином, проведення комісією в повному обсязі всіх дій, передбачених п. 3.8 Порядку №1346, тимчасово не видається можливим.

З метою проведення розслідування в повному обсязі, комісією було складено відповідні акти про неможливість встановити інших осіб, які б могли бути свідками нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_2 10.06.2011 у м. Луганськ, смт. Ювілейне (Катеринівка), у зв'язку з відсутністю доступу до місця події та неможливості витребувати ряд відповідних документів. В той же час, щодо свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 слідчому СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області взагалі невідоме їх місце знаходження, а сам ОСОБА_2 не надав їхніх номерів мобільних телефонів, посилаючись на відсутність згоди від цих осіб щодо розповсюдження їх персональних даних.

За таких обставин та з аналізу всіх наявних доказів (з урахуванням різних пояснень як ОСОБА_2, так і усіх свідків, матеріалів кримінального провадження тощо) члени комісії дійшли висновку, що тілесні ушкодження були отриманні ОСОБА_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди шляхом наїзду транспортного засобу у період проходження служби при обставинах, не пов'язаних з виконанням службових обов'язків.

Комісією під час прийняття рішення про складання вищезазначених актів враховувалися і вимоги постанови Луганського окружного адміністративного суду по справі №818/1163/16 від 05.04.2017 щодо надання можливості ОСОБА_2 надати комісії більш детальні додаткові пояснення та щодо вжиття всіх можливих заходів стосовно встановлення додаткових свідків нещасного випадку, що стався з позивачем.

Також комісією було враховано і вимоги постанов Сумського окружного адміністративного суду по справам №818/3302/15 від 23.10.2015 та №818/431/16 від 07.06.2016 щодо врахування матеріалів КП 0001100 та проведення розслідування у строки, передбачені вимогами Порядку №1346.

Враховуючи вищезазначене, вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими в повному обсязі та такими, що не підлягають задоволенню. Просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № 812/820/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова мотивована тим, що розслідування нещасного випадку, що стався із ОСОБА_2 10.06.2011, проведено у відповідності до Порядку № 1346.

Акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 із ОСОБА_2 за формою Н-5 від 18.05.2017 та акт №2 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017, складені відповідачем на виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 у справі №818/1163/16 та на підставі наказу ЛДУВС імені ОСОБА_4 від 18.04.2017 №75, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підстави для визнання дій відповідача неправомірними при їх складанні у суду відсутні.

Таким чином, судом першої інстанції зроблений такий висновок, що відповідач діяв у межах наданих йому повноважень та у відповідності до положень Порядку № 1346.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах медичної картки є копія епікризу, де нічого не зазначено про стан алкогольного спяніння (додаток до апеляційної скарги №1), але так як у апелянта відсутній оригінал дпного документу, позивач не долучав його як доказ до матеріалів справи. Апелянт наголошує, що якщо суд першої інстанції вважає копію епікризу, яку надав представник відповідача доказом, то і копію позивача треба вважати доказом по справі.

З приводу того, що стан спяніння не пов'язаний з висновком про твердження виконував апелянт службові обовязки під час отримання тілесних ушкоджень чи ні, позивач згоден. На даний факт стан спяніння не впливає, але стан спяніння впливає на отримання позивачем одноразової грошової допомоги у разі отримання ним інвалідності.

Також суд у своїй постанові зазначив: «суд виходить з того, що акти містять стислий виклад обставин нещасного випадку. Крім того, суд зауважує, що ці питання можуть бути зясовані і у кримінальному провадженні від 16.07.2015 №0001100, слідство по якому наразі триває». Однак, з даним висновком суду апелянт не може погодитись, так як зі «стислого викладу обставин» так і не зрозуміло що ж з ним трапилося. Позивач стояв, переходив дороги, чи що взагалі робив, що з необережності потрапив під автомобіль. Якщо особа потрапила в ДТП з необережності, то не заперечно, що дана особа порушила певні ПДР. Натомість в оспарюваних актах нічого не сказано що ж позивач порушив.

Апеянт вважає, що все зазначене в апеляційній скарзі доводить, що бездіяльність відповідача щодо не зазначення конкретних обставин наїзду на позивача транспортного засобу є протиправними.

Крім того, апелянт не згоден з висновоком суду, що питання конкретних обставин отримання позивачем тілесних ушкоджень можуть бути зясовані і у кримінальному провадженні, так як Сумський окружний адміністративний суд в постанові від 7 червня 2016 року по справі №818/431/16 зазначив: «суд зазначає, що проведення процедури розслідування нещасного випадку передбачає також опитування свідків, отримання пояснень від потерпілого, одержавння інформації із закладів охорони здоровя, тощо, при цьому суд зауважує, що комісія вправі опитувати свідків не лише тих, які вказав сам потерпілий, а й тих, яких вважає за потрібне сама, і не зобовязана обмежувати лише данними потерпілого та поданими ним документами».

Тобто, на думку апелянта, суд чітко зазначив, що комісія всі питання стосовно факту отримання позивачем тілесних ушкоджень може вирішувати сама, не чекаючи рішення по кримінальному провадженню.

Окрум того, було зазначено, що службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень треба проводити незалежно від того, чи триває слідство у кримінальному провадженні чи ні.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження МВС України від 02.10.2010 №1115 Про організацію підвищення кваліфікації та спеціалізації працівників ОВС України у 2011 році та плану-рознарядки МВС України на 2011 рік, з 06.06.2011 по 11.06.2011 в ЛДУВС імені ОСОБА_4 проходили курси підвищення кваліфікації працівників У(В)КР (Г)УМВС. На курси з метою навчання від ГУМВ України в Донецькій області було направлено оперуповноваженого УКР майора міліції ОСОБА_2

10.06.2011 ОСОБА_2, знаходячись на курсах підвищення кваліфікації в ЛДУВС імені ОСОБА_4, отримав тілесні ушкодження.

Відповідачем було складено акт нещасного випадку від 21.05.2015 за формою Н-5 та акт нещасного випадку невиробничого характеру з формою НТ від 26.05.2015 (а.с.83-88), які оскаржені позивачем до суду.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 у справі №818/3302/15, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011, за формою Н-5 від 21.05.2015 та акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 26.05.2015, а також зобовязано Луганський державний університет внутрішніх справ імені ОСОБА_4 повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.63-67).

Разом з тим, у подальшому відповідачем було повідомлено про неможливість проведення службового розслідування до прийняття рішення по кримінальному провадженню №0001100, у звязку з чим позивач повторно звернувся до суду із позовом про скасування наказу та зобовязання вчинити дії.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 у справі №818/431/16, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Луганського державного університету внутрішніх справі імені ОСОБА_4 щодо не проведення службового розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 з ОСОБА_2, у строк, передбачений Порядком №1346 (а.с.68-73).

На виконання постанови суду від 23.10.2015 у справі №818/302/15, посадовими особами ЛДУВС імені ОСОБА_4 було складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011, за формою Н-5 від 29.08.2016 та акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 29.08.2016, які також були оскаржені позивачем до суду (а.с.89-95).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 у справі №818/1163/16 визнано протиправними та скасовано акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 за формою Н-5 від 29.08.2016 та акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 29.08.2016 та зобовязано Луганський державний університет внутрішніх справ імені ОСОБА_4 повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 з ОСОБА_2 (а.с.54-62).

На виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 у справі №818/1163/16 відповідачем було видано наказ №75 від 18.04.2017 Про проведення розслідування нещасного випадку, яким скасовано акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 29.08.2016 та акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 29.08.2016; призначено повторне розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 з ОСОБА_2, та створено комісію з розслідування нещасного випадку (а.с.17).

За наслідками повторного розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 10.06.2011, на виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 у справі №818/1163/16, посадовими особами ЛДУВС імені ОСОБА_4 складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 за формою Н-5 від 18.05.2017 та акт №2 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017, які є предметом розгляду даної справи (а.с.96-106).

Згідно пункту 8 акта від 18.05.2017 №2 форми НТ стислий виклад обставин зазначено, що 10.06.2011 ОСОБА_2, знаходячись на курсах підвищення кваліфікації в ЛДУВС імені ОСОБА_4, приблизно о 20 годині 45 хвилин, перебуваючи у позаслужбовий час по вул. Артема в смт. Ювілейне (Катеринівка), м. Луганськ, в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження.

В умовах Луганської міської багатопрофільної лікарні №2 ОСОБА_2 було надано медичну допомогу. Згідно свідоцтва про хворобу від 09.12.2011 № 255, військово-лікарська комісія внаслідок нещасного випадку ОСОБА_2 встановила діагноз: відкритий осколковий перелом діалізу обох кісток лівої гомілки у с/3 зі зміщенням, закритий внутрішній суглобний перелом дистального метаепіфіза правої великогомілкової кістки з осколковим переломом медіальної щиколотки без зміщення, закритий перелом головки променевої кістки лівого передпліччя. Травма отримана при падінні з висоти свого зросту (а.с.21). У первинних поясненнях, наданих ОСОБА_2 11.06.2011 та 23.06.2011, він стверджував, що тілесні ушкодження отримав внаслідок падіння зі сходів через особисту необережність (а.с.22). У подальшому 23.05.2015 ОСОБА_2 надав пояснення, що тілесні ушкодження йому було спричинено внаслідок наїзду транспортного засобу (а.с.23-24).

Факт отримання 10.06.2011 ОСОБА_2 тілесних ушкоджень в м. Луганську було зареєстровано в ЖРЗПЗ Луганського міського управління ГУМВС України в Луганській області від 11.06.2011 №1765. За результатами проведення перевірки Луганським МУ ГУМВС України в Луганській області було винесено постанову від 19.01.2012 №482 про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.1 ст. 6 КПК України (за відсутністю події злочину) згідно довідки Управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Сумській області від 09.10.2015 №7/4168 (а.с.35-36).

15.06.2015 ОСОБА_2 звернувся до чергової частини Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області із заявою про спричинення йому 10.06.2011 тілесних ушкоджень у м. Луганську в результаті ДТП. Вказана заява була внесена до ЄРДР №0001100.

В кримінальному провадженні №0001100 від 16.07.2015 досудове розслідування триває наразі, обвинувальний чи виправдовувальний вирок не винесено, винних осіб не встановлено.

Пунктом 9 акту про нещасний випадок невиробничого характеру від 18.05.2017 визначено, що подія, яка призвела до нещасного випадку дорожньо-транспортна пригода, а згідно пункту 10 причини нещасного випадку особиста необережність. Одночасно комісією зазначено про перебування потерпілого в стані алкогольного спяніння (пункт 12 акта) та зроблено висновок, а саме: нещасний випадок з ОСОБА_2 вважати таким, що стався у період проходження служби при обставинах, не повязаних з виконанням службових обовязків (а.с.102-106).

В акті розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 форми Н-5 від 18.05.2017 більш детально викладено обставини, за яких стався нещасний випадок з ОСОБА_2 та зроблено висновок, що тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового перелому діалізу обох кісток лівої гомілки у с/3 зі зміщенням, закритого внутрішньо суглобного перелому дистального мета епіфіза правої великогомілкової кістки з осколковим переломом медіальної щиколотки без зміщення, закритого перелому головки променевої кістки лівого передпліччя вважати отриманими оперуповноваженим УКР ГУМВС України в Донецькій області майором міліції ОСОБА_2 у період проходження служби при обставинах, не повязаних з виконанням службових обовязків (а.с. 96-101).

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів виходить з такого.

Закон України від 14.10.1992 № 2694-XII Про охорону праці (далі Закон № 2694-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні.

Статтею 1 Закон № 2694-XII визначено поняття охорони праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до ст. 14 Закон № 2694-XII працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 22 вказаного закону передбачено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, є Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року № 1346 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404 (далі також за текстом Порядок №1346), який розроблено з метою врегулювання питань, пов'язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

Пунктом 2.2 цього Порядку зазначено, що за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Відповідно до п. 2.4 Порядку № 1346, якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Згідно з п. 3.1 цього ж Порядку про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.

Відповідно до п. 3.8 Порядку № 1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов'язана протягом трьох діб після утворення комісії:

- обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо;

- визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці;

- з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;

- визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов'язків (не пов'язаний з виконанням службових обов'язків);

- скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п'яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію.

Не є спірним в цій справі, що нещасний випадок, щодо якого проводилось розслідування, стався з ОСОБА_2 10.06.2011 у м. Луганську, смт. Ювілейне (Катеринівка), яке згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Таким чином, можливості комісії є обмеженими у зясуванні всіх обставин нещасного випадку, зокрема щодо одержання всієї медичної документації, опитування свідків як самої події, так і медичних працівників, які надавали потерпілому першу медичну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, у первинних поясненнях, які надавалися ОСОБА_2 11.06.2011 та 23.06.2011 (написано особисто ОСОБА_2, проти чого не заперечував позивач в ході судового розгляду справи), він стверджував, що тілесні ушкодження отримав внаслідок падіння зі сходів через особисту необережність (а.с.22-24).

У подальшому ОСОБА_2 надав пояснення про отримання ним тілесних ушкоджень внаслідок наїзду транспортного засобу. Також в даних поясненнях зазначив, що пояснювання співробітникам академії та ОВС він не надавав, так як знаходився у непритомному стані, у звязку з больовим шоком та медичними препаратами він погано памятає знаходження у лікарні (а.с.25-27).

Під час повторного розслідування відповідно до наказу від 18.04.2017 №75 нещасного випадку, що стався з позивачем 10.06.2011 у м. Луганськ, смт. Ювілейне (Катеринівка), ОСОБА_2 за станом здоровя не зміг особисто прибути для надання більш детальних пояснень, але погодився надіслати їх поштою та засобом електронного звязку.

Комісією 05.05.2017 отримано детальні повторні пояснення ОСОБА_2, відповідно до яких останній зазначив: 10.06.2011 близько 17 години керівник відпустив нас до бібліотеки для самопідготовки, так як 11 червня у нас повинен бути заключний іспит. Ми вийшли з академії та пішли на автобусну зупинку, так як один із співробітників знав як доїхати до бібліотечного закладу. Зупинка знаходилася по вул. Артема м. Луганськ. Метрів 50 біля зупинки стояв автомобіль Камаз, державний номер НОМЕР_1, який зупинився в забороненому місті та перешкоджав проходу пішоходів. Автомобіль стояв задньою частиною до тротуару. В цей час я помітив, що поза автомобілем по тротуару йшла літня жінка. Камаз в цей час завівся та проїхав кілька метрів назад та збив жінку. Вона впала обличчям на асфальт тротуару та я побачив, як у неї з обличчя пішла кров. Я зрозумів, що він скоїв злочин і для затримання та подальшої передачі підозрюваної особи до ОВС підбіг до автомобіля зі сторони лівої двері водія. Автомобіль тим часом зупинився, але водій не вимикав двигун. Я став на підставку для ніг біля двері водія та через скло показав своє службове посвідчення та запропонував водієві вимкнути двигун та вийти з автомобіля. Як тільки водій побачив службове посвідчення, він з силою пхнув двері і я впав з підставки для ніг на дорогу біля переднього колеса автомобіля. У цей же час, водій автомобіля почав рухатися у сторону дороги, та повернув кермо таким чином, що передніми колесами переїхав мені обидві ноги.

Також в своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначив так як знаходився у непритомному стані, у звязку з больовим шоком та медичними препаратами я погано памятаю знаходження в лікарні (а.с. 28-29).

Аналогічні пояснення були надані позивачем також в ході судового розгляду даної справи.

Відповідно до протоколів допитів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_10 від 07.08.2015 в кримінальному провадженні №0001100 від 16.07.2015, досудове розслідування якого триває, останні дали покази, що 10.06.2011 були свідками ДТП за участю автомобіля Камаз та невідомої жінки, на яку було здійснено наїзд, а в результаті невдалої спроби ОСОБА_2 затримати водія автомобіля Камаз, останній товкнув його, після чого ОСОБА_2 впав під колеса автомобіля та йому було спричинено тілесні ушкодження (а.с.37-44).

З відповіді слідчого СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області від 16.05.2017 №8787/204/0617 вбачається, що в рамках кримінального провадження №0001100 за ознаками ч.1 ст. 286 КК України було допитано в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які дають свідчення, що збігаються з показами ОСОБА_2, однак в їх свідченнях не в повному обсязі вказані обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2, та за саму жінку, яку нібито збили автомобілем Камаз, практично нічого не повідомляється. Також в даному листі повідомлено, що на теперішній час додатково допитати останніх не має можливим, тому що місце мешкання на теперішній час не відоме (а.с.49-50).

В своїх поясненнях на адресу комісії ОСОБА_2 зазначив про неможливість надати номери мобільних телефонів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 для комісії, так як це є особистою інформацією. Одночасно ОСОБА_2 повідомив, що слідчому СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області відоме місце мешкання останніх осіб, але у звязку із великою відстанню, він не поїхав для їх повторного допиту; інші свідки залишилися на окупованій території і позивач втратив з ними навіть телефонний зв'язок, та йому невідомі їх повні анкетні дані (а.с.31).

Отже, опитати свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 комісії не виявилося можливим, у звязку із чим комісією було складено акт від 17.05.2017 про неможливість встановити інших осіб, які б могли бути свідками нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_2 10.06.2011 у м. Луганськ, смт. Ювілейне (Катеринівка), у звязку із відсутністю доступу до місця події та неможливості витребувати ряд відповідних документів (а.с.52-53).

Слід зазначити, що за клопотанням представника відповідача, даних осіб - ОСОБА_6 та ОСОБА_10 місцевим судом було викликано в якості свідків у судове засідання, та на відому адресу останніх надіслано судові повістки (а.с.184), однак до суду свідки не прибули, причини неявки не відомі.

Більш того, в оскаржуваним позивачем актах зазначається зміст пояснень ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які давались ними слідчому. Відтак, комісією було взято до уваги наявність цих даних, інша річ, як ці дані вплинули на остаточні висновки комісії.

Апеляційний суд також зауважує, що позивач про порушення свого права (якщо він вважав наявним таке порушення) дізнався ще в 2011 році, проте ініціював він судові провадження через значний проміжок часу, навіть тоді, коли територія, на якій стався нещасний випадок, перестала бути контрольованою українською владою, що унеможливило в повному обсязі збір даних про обставини такого випадку. Як висновок, поведінка самого позивача сприяла тому, що відповідач не взмозі в повному обсязі вчинити дії, спрямовані на всебічний збір даних про обставини нещасного випадку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, який вважав, що комісією вчинялися залежні від неї дії з метою повного та всебічного розслідування обставин нещасного випадку, що стався із ОСОБА_2 10.06.2011, та встановлення додаткових доказів.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо неповноти розслідування не беруться до уваги.

Не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваних актів той факт, що в них зазначається невірний номер транспортного засобу (замість АН ВВ), оскільки, по-перше, такі дані первісно були надані самим позивачем, по-друге, в актах ця обставина зазначається виходячи з пояснень ОСОБА_2, а по-третє, така підстава є формальною та не впливає на сутність спірних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що спірними питаннями цієї справи є визначення відповідачем, що:

1) нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обовязків (а.с.100);

2) потерпілий перебував в стані алкогольного спяніння (п.12 акту №2 а.с.106).

Оцінюючи правомірність подібних висновків відповідача, апеляційний суд зазначає наступне.

1). Повязаність обставин нещасного випадку з виконанням ОСОБА_13 службових обовязків.

Зазначаючи про наявність такого звязку, позивач стверджує, що ним вживались заходи щодо затримання правопорушника (водія автомобіля «Камаз» з номерним знаком АН1447СА), який вчинив наїзд на літню жінку.

Зазначений факт, на думку позивача, підтверджено показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які були допитані слідчим під час розслідування кримінального провадження.

В обґрунтування необхідності беззаперечного прийняття до уваги цих доказів для встановлення обставин нещасного випадку, ОСОБА_13 наполягає на тому факті, що він сам, а також свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а факту притягнення будь-кого з них за вчинення такого злочину, не існує.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що стосовно обставин нещасного випадку існують докази, протилежні фактам, які викладають позивач та вказані свідки. Відтак, перевіряючи обґрунтованість висновків комісії, апеляційний суд керується правилами оцінки доказів, викладених в статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме:

1. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

2. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, з огляду на приписи частини другої статті 86 КАС України показання ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не мають наперед встановленої сили, в тому числі, пріоритету перед іншими даними, та повинні діставати оцінку наряду з іншими доказами.

При цьому, відсутність встановленості факту дачі потепілим або свідком неправдивих показань (вироку суду в кримінальній справі) не звільняє суд від обовязку надати таким доказам оцінку, виходячи із загальних правил їх оцінки, в тому числі погоджуваності їх з іншими даними.

Більш того, враховуючи зацікавленість позивача в позитивному вирішенні цієї справи для себе, його пояснення повинні піддаватись перевірці на предмет достовірності та погоджуваності з іншими фактичними даними.

По-переше, слід зазначити, що показання позивача не є послідовними із самого початку настання нещасного випадку. Так, двічі даючи пояснення одразу після виникнення цієї події (а.с. 22, 23-24), він стверджував, що отримав травми у звязку з падінням зі сходів, а через кілька років почав стверджувати про повязаність факту отримання травми з виконанням службових обовязків. В апеляційному суді ОСОБА_13 зазначав, що погано памятає обставини дачі пояснень в звязку з хворобливим станом після травм. В той же час, одне з пояснень написано ним власноруч (а.с. 22), в другому він також власноручно вчиняв певні записи, надавав відомості про себе, обставини події, а згідно виписного епікризу № 5366 від 11.06.2011 (а.с.48) при лікуванні при надходженні до лікарні йому були введені лише ненаркотичні анальгетики. Таким чином, відсутні будь-які обґрунтовані підстави для висновку, що пояснення 11.06.2011 позивач давав у стані, який би заважав йому реально сприймати навколишній стан.

В той же час, про наїзд водіем «Камаза» на літню жінку ОСОБА_13 взагалі нічого не зазначав, внаслідок чого при опитуванні цього водія слідчим відповідних питань йому не було поставлено.

Згідно копії пояснення водія транспортного засобу ОСОБА_7 від 11.06.2011, останній спростував наїзд на ОСОБА_2 та наїзд на літню жінку (а.с.45-46).

Про відсутність встановленого факту наїзду на літню жінку свідчать і дані протоколу огляду місця події від 10.06.2011 (а.с. 173-177), згідно якого слідів контаку автомобіля з навколишніми предметами, слідів крові не виявлено.

В звязку з цим, пояснення позивача, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про наїзд водія «Камаза» на літню жінку та наявності кровотечі у останньої суперечать обєктивним даним, зафіксованим в протоколі огляду місця події, тому обґрунтовано визначені комісією як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Більш того, в своїх поясненнях вказані свідки стверджували, що водій «Камаза» уїхав з місця пригоди, що також суперечить матеріалам справи. В своїх поясненнях ОСОБА_7 стверджував, що саме він викликав працівників правоохоронних органів у звязку з виникненням конфліктної ситуації з ОСОБА_13 та дочекався їх приїзду. Такі пояснення знайшли своє підтвердження, оскільки огляд місця події відбувався за участі ОСОБА_7

Колегія суддів звертає увагу, що кримінальне провадження від 16.05.2017 №0001100, слідство по якому триває на теперішній час, розслідується СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВПГУНП в Донецькій області за заявою ОСОБА_2 про спричинення йому 10.06.2011 у м. Луганську тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. При цьому, будь-які відомості про факт дорожньо-транспортної пригоди за участю літньої жінки та отримання літньою жінкою тілесних ушкоджень внаслідок наїзду на неї автомобіля Камаз (заява жінки, порушення кримінальної справи за даним фактом), матеріали службового розслідування не містять. Суду відповідні докази сторонами також не надано.

З урахуванням оцінки вищезазначених доказів у їх сукупності, колегія суддів підтримує висновки комісії відповідача про невстановлення факту повязаності факту отримання травм із виконанням потерпілим службових обовязків по затриманню порушника.

2). Перебування потерпілого в стані алкогольного спяніння.

При повторному розслідуванні комісією ЛДУВС імені ОСОБА_4 у пункті 12 акта від 18.05.2017 №2 про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ зазначено про перебування потерпілого (ОСОБА_2Ю.) в стані алкогольного спяніння.

В умовах обмеженості дій комісії у зясуванні всіх обставин нещасного випадку (зокрема, відсутність можливості опитати лікарів, дослідити всю існуючу медичну документацію потерпілого ОСОБА_2, тощо), єдиним доказом на підтвердження факту алкогольного спяніння ОСОБА_2 або його спростування є виписний епікриз Луганської міської багатопрофільної лікарні №2 від 11.06.2011 №5366 на імя ОСОБА_2 (а.с.48). Згідно даного епікризу Луганської міської багатопрофільної лікарні №2 від 11.06.2011 №5366 в пункті діагноз зазначено - алкогольне спяніння, та пункті надходження зазначено: при надходженні заповнений акт огляду на алкоголь. Від здачі крові та сечі на алкоголь хворий категорично відмовився (а.с.48).

Відповідно до п. 30 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №003/о «Медична карта стаціонарного хворого №__», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоровя України від 14.02.2012 №110, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №662/20975, при виписці хворого лікуючий лікар складає виписний епікриз, у якому коротко резюмує дані про стан хворого при госпіталізації та виписці.

Отже, виписний епікриз складається на підставі медичної документації та містить основні дані про стан хворого на час госпіталізації.

Слід зазначити, що за законодавством наявність стану алкогольного спяніння впливає на можливість отримання потерпілим певних виплат, повязаних з нещасним випадком, про що ОСОБА_13 повинен був знати.

За обставинами справи позивач категорично відмовився від здачі аналізів на виявлення алкоголю. Також він відмовився від отримання лікарняного листа, саме за його наполяганням був виписаний з цього лікувального закладу та самостійно звернувся за лікуванням до установи охорони здоровя в місті Донецьку. З врахуванням того, що в Луганській міській багатопрофільній лікарні № 2 ОСОБА_13 в якості лікувальних засобів було введено лище ненаркотичні анальгетики, зазначені факти переконують колегію суддів у тому, що у ОСОБА_13 були відсутні прояви несвідомої поведінки.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що, відмовляючись від здачі аналізів, позивач вчинив дії, направлені на уникнення підтвердження стану алкогольного спяніння засобами лабораторних досліджень, які б науково обґрунтовували його ступінь (стадії).

В той же час, сам стан алкогольного спяніння колегією суддів визнається таким, що встановлений даними виписного епікризу, в тому числі, зважаючи на те, що відповідно до приписів частини першої статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи наявність виписного епікризу №5366 від 11.06.2011, складеного медичними працівниками, тобто фахівцями, уповноваженими на встановлення стану алкогольного спяніння не лише за результатами аналізів крові та сечі, а й за іншими ознаками ( як то: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або неприродна блідість), оцінюючи докази у їх сукупності, колегія суддів визнає зазначений виписний епікриз належним доказом, що підтверджує стан алкогольного спяніння ОСОБА_2

Апеляційний суд вважає зазначений доказ достовірним, оскільки дані з нього щодо алкогольного спянніння ОСОБА_13 знайшли своє відображення у відомостях з ІІПС «АРМОР» ДІАЗ МВС України (а.с. 35).

Суд критично ставиться до поданої апелянтом копії цього епікризу, в якій відсутнє посилання на наявність алкогольного спяніння, оскільки ним цей документ поданий лише як додаток до апеляційної скарги, і раніше посилань на його наявність у позивача не було. З огляду на вищезазначені обґрунтування, достовірність цієї копії у апеляційного суду викликає сумніви.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, в силу приписів діючого КАС України позивач також не позбавлений права надавати докази в обґрунтування своїх доводів чи заперечень, однак доказів на спростування даних, зазначених у виписному епікризі Луганської міської багатопрофільної лікарні №2 від 11.06.2011 №5366, позивачем суду не надано (медичну документацію, пояснення свідків, тощо).

Пунктом 3.9 Порядку № 1346 визначено, що комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов'язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Відповідно до пункту 3.11 Порядку комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 цього розділу і не пов'язані з виконанням службових обов'язків; унаслідок дій, учинених у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, а також унаслідок дії алкоголю, наркотичних або інших отруйних речовин (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього розділу, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів досудового розслідування; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

До першого примірника акта розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (далі - акт розслідування нещасного випадку) долучаються: акт за формою Н-1* (НТ*), пояснення свідків, потерпілого, витяги з нормативних документів, схеми, фотографії та інші документи, що характеризують місце події (робоче місце), стан технічних засобів (транспорту, устаткування, апаратури тощо), діагноз травми, медичний висновок щодо втрати здоров'я потерпілим у результаті нещасного випадку (у тому числі поранення), а в разі необхідності - також висновок щодо наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин (пункт 3.12 Порядку).

В своїх позовних вимогах позивач хибно посилається на те, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 у справі №818/3302/15 було вказано про незаконність зазначення знаходження ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння, оскільки постанова суду таких мотивувань не містить. Натомість вказаною постановою суду було зазначено про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про зобовязання Луганський ДУВС скласти акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок за формою Н-1, де вказати, що нещасний випадок (у тому числі) поранення стався в період проходження служби при виконанні службових обовязків, оскільки питання розслідування нещасних випадків та складання за його результатами відповідних актів віднесено до повноважень комісії, що створюються роботодавцем, в даному випадку Луганським ДУВС, що входить до системи органів внутрішніх справ. Суд, захищаючи права позивача у спосіб, що передбачений КАС України, не може виконувати замість уповноваженого субєкта його функції (а.с.63-67).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що розслідування нещасного випадку, що стався із ОСОБА_2 10.06.2011, проведено у відповідності до Порядку № 1346.

Акт розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 із ОСОБА_2 за формою Н-5 від 18.05.2017 та акт №2 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017, складені відповідачем на виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 у справі №818/1163/16 та на підставі наказу ЛДУВС імені ОСОБА_4 від 18.04.2017 №75, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підстави для визнання дій відповідача неправомірними при їх складанні у суду відсутні.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправними дій посадових осіб ЛДУВС імені ОСОБА_4 щодо не зазначення в акті розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2011 за формою Н-5 від 18.05.2017 та в акті про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ від 18.05.2017 конкретних обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася із ОСОБА_2, щодо не зазначення винних у даній дорожньо-транспортній пригоді та щодо не зазначення нормативно-правового акта, який порушили винні особи даної дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів виходить з того, що акти містять стислий виклад обставин нещасного випадку. Крім того, суд зауважує, що ці питання можуть бути зясовані і у кримінальному провадженні від 16.07.2015 №0001100, слідство по якому наразі триває. До того ж, у разі встановлення додаткових обставин та виявлення доказів, позивач не позбавлений права вимагати повторно провести службове розслідування з урахуванням тих чи інших нових обставин нещасного випадку, які йому стали відомі.

Оскільки колегія суддів прийша до висновку про відсутність протиправних дій відповідача під час проведення службового розслідування нещасного випадку, що стався із ОСОБА_2 10.06.2011 та відповідно складання за її наслідками акта розслідування нещасного випадку, від 18.05.2017 форми Н-5 та акта про нещасний випадок невиробничого характеру від 18.05.23017 №2, підстави для їх скасування, як і зобовязання ЛДУВС імені ОСОБА_4 повторно провести розслідування нещасного випадку, у суду відсутні.

Натомість, колегія суддів вважає, що відповідач діяв у межах наданих йому повноважень та у відповідності до положень Порядку № 1346.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В даному випадку позивачем не доведено відповідності законодавству України заявлених позовних вимог та незаконності дій відповідача під час проведення розслідування нещасного випадку, у зв'язку з чим колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

В повному обсязі ухвала виготовлена 02 листопада 2017 року.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № 812/820/17 за позовом ОСОБА_2 до Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування акту розслідування нещасного випадку залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_14