Справа № 804/5114/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2017 р. Справа № 804/5114/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Державної служби України з безпеки на транспорті у Харківській області про визнання дій протиправними,-
ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної служби України з безпеки на транспорті у Харківській області про визнання протиправними дій щодо складання акту від 07.07.2016 року №0006247.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що дії відповідача щодо складання акту про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів та нарахуванню плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування є протиправними та такими, що порушують права та законні інтереси позивача.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що під час проведення габаритно-вагового контролю та при оформленні його результатів посадові особи Управління Укртрансбезпеки у Харківській в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України.
Позивач у судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в письмовому провадженні.
Відповідач у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив.
У звязку з викладеним, суд, керуючись частинами 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив проводити розгляд справи без участі позивача та відповідача.
Згідно статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що 7 липня 2016 року контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області у пункті габаритно-вагового контролю на 40 км +233м автомобільної дороги «Харків Красноград Перещепине» проведено зважування транспортного засобу марки RENAULT MAGNUM 480, номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки FRUEHAUF T3401, номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_3 та яким керував ОСОБА_4.
У ході проходження габаритно-вагового контролю посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області було встановлено, що навантаження на строєну вісь перевищує нормативно-встановлені параметри, у звязку з чим субєктом владних повноважень були складені:
- акт №0006247 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 7 липня 2016 року;
- довідка до акту №0006247 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 7 липня 2016 року;
- розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за №0006247 від 7 липня 2016 року.
Відповідно до акту від 07.07.2016 року №0006247 водій транспортного засобу ОСОБА_4 від підпису відмовився.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014року за №442, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється Державній службі України, з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Положення).
Відповідно до пункту 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки па наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
За положеннями пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
За приписами пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» за від 26.06.2015 року №592 утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» від 16.12.2015 року за №1378-р здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.
З огляду на викладене, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області (його посадові особи) під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов'язкових до виконання.
Частиною 2 статті 39 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень пунктів 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі Порядок №1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Пунктом 15 Порядку №1567 визначено виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється:
- наявність, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
- додержання водієм режиму праці та відпочинку;
- виконання водієм вимог Правил, перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільиий транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Пункт 16 Порядку №1567 передбачає, що під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року за № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і, механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок №879).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.
У підпункті 4 пункту 2 Порядку №879 наведено визначення поняття «габаритно-ваговий контроль» контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Підпунктом 3 пункту 2 Порядку №879 визначено поняття «великовагові та великогабаритні транспортні засоби», якими є транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Водночас, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Пунктом 6 Порядку №879 вказано, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Приписами пункту 20 Порядку №879 передбачено, що за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2.6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Украіподором і Державтоінспекцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Щодо посилань Позивача, що третя, четверта та пята осі транспортного не є строєними суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до пункту 30 Порядку № 879 осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.
Як встановлено судом з акту про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів від 07.07.2016 року № 0006247 відстань від третьої до четвертої осі, як і від четвертої до пятої, становить 1,4 метри.
З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що відповідач правомірно дійшов висновку, що оскільки відстань між третьою - пятою осями транспортного засобу менша за 2,5 метрів, то третя, четверта та пята осі не є одиночними осями, а відносяться до строєної осі.
Досліджуючи правильність розрахунку плати за проїзд Управління Укртрансбезпеки у Харківській області до акту від 07.07.2016 року №0006247, суд зазначає наступне.
Пунктом 30 Порядку №879 також передбачено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) * В,
де П розмір плати за проїзд;
Рзм розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;
Рнв розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;
Рг розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;
В - відстань перевезення, кілометрів.
Пунктом 31 Порядку №879 визначено, що для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.
За приписами пункту 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:
- до 10 відсотків - у подвійному розмірі;
- на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;
- більше як на 40 відсотків - у пятикратному розмірі.
Судом встановлено, що розрахунок плати за проїзд виконаний посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області від 07.07.2016 року виконаний відповідно до формули за наступними параметрами:
П=(Рзм+Рнв+Рг)*В*К (п.31-1) де:
Рзм 0 (загальна маса транспортного засобу не перевищує нормативно-встановлену);
Рнв 0,54 (перевищення становить 14,77%, тобто 0,27 євро, а враховуючи, що осі є строєними, 0,27*2=0,57);
Рг 0 (габарити не перевищують нормативно-встановлені);
В пройдена відстань 200 км;
К у потрійному розмірі (перевищення на 10-40 відсотків).
П = (0+0,54+0) *200*3 = 324 Євро.
Суд вважає, що вищенаведене підтверджує правильність здійсненого посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області розрахунку плати за проїзд від 07.07.2016 року.
Щодо посилань позивача про вимогу водія ОСОБА_4 до відповідача про надання йому документів на ваги, суд зазначає, що вказане твердження не знайшло свого підтвердження у ході судового розгляду справи.
Більш того, з матеріалів справи судом встановлено, що у пункті габаритно-вагового контролю в Харківській області використовуються ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGH заводський №008231, введені в експлуатацію у 2007 році.
Відповідно до наданого до матеріалів справи паспорту вагів їх перевірка повинна проводитись не рідше одного разу на рік.
Станом на 07.07.2016 року ваги були повіреними, про що свідчить свідоцтво державного підприємства «Харківстандартметрологія» про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 28.08.2015 року №21/1525, яке чинне до 27 серпня 2016 року.
Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд зазначає, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів щодо неправомірності оскаржуваних дій субєкта владних повноважень.
Таким чином, твердження позивача стосовно незаконності дій відповідача із складання акту від 07.07.2016 року № 0006247 не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріалами справи підтверджується, що рейдова перевірка транспортних засобів (в тому числі проведення габаритно-вагового контролю) проводилась субєктом владних повноважень згідно вимог чинного законодавства, матеріали перевірки та розрахунок складені у відповідності до вимог, встановлених законодавством України .
До того ж, згідно чинного законодавства дії щодо здійснення габаритно-вагового контролю із подальшим складанням акту є частиною процесу реалізації управлінням Укртрансбезпеки повноважень, наданих йому чинним законодавством, результатом яких є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для перевізника (у даному випадку таким рішенням є розрахунок плати за проїзд).
Згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, у звязку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління Державної служби України з безпеки на транспорті у Харківській області про визнання дій протиправними відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1