Справа № 242/3046/17
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Капітонов В.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року справа №242/3046/17

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

на постанову Селидівського міського суду Донецької області

від 28 вересня 2017 року

по адміністративній справі № 242/3046/17 (суддя Капітонов І.А.)

за позовом ОСОБА_3

до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними бездіяльність та дії управління щодо невиплати пенсії, зобовязання відповідача поновити нарахування та виплату належної позивачу пенсії за віком за її заявою,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі управління, відповідач) про визнання протиправними бездіяльність та дії управління щодо невиплати пенсії, зобовязання відповідача поновити нарахування та виплату належної позивачу пенсії за віком за її заявою (а.с.1-6).

Постановою суду першої інстанції від 28 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено повністю, визнано неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за її заявою, зобовязано управління здійснити нарахування та виплату належної позивачу пенсії за віком відповідно до його заяви (а.с.38-39).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.41-44).

Заявник апеляційної скарги, посилаючись на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706 (далі - Закон №1706), стверджує, що в розумінні цього закону позивач є внутрішньо переміщеною особою не зважаючи на зміну місця реєстрації, а тому на нього розповсюджуються всі нормативно правові акти, які регулюють правовідносини щодо взяття на облік тимчасово переміщених осіб, щодо виплати пенсійних та соціальних виплат цій категорії осіб, зокрема, постанова Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 (далі Постанова № 509) та інші.

На думку відповідача, відсутність звернення позивача до УПСЗН виконавчого комітету Селидівської міської ради Донецької області із заявою про видачу довідки внутрішньо переміщеної особи, відсутність рахунку у ПАТ «Державний ощадний банк України», а також факт того, що на даний час до управління не надходило рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО на ОСОБА_3 унеможливлює управління поновити виплату пенсії позивачу.

Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами п.1 та п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, 13.04.2017 року Селидівською міською радою Донецької області зареєстровано місце постійного проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, та знято з реєстрації місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено даними паспорта громадянина України серії ВС 571930 (а.с.7).

Позивач у червні 2017 року звернулась до управління з заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян», з якої вбачається, що у квітні 2017 року вона зверталась до управління з заявою про виплату пенсії у звязку зі зміною місця проживання/реєстрації, надавши всі необхідні документи. В заяві позивач просив в добровільному порядку поновити їй виплату пенсії за віком (а.с.10-11).

Листом від 05 липня 2017 року № 3819/02 відповідач повідомив позивача, що для поновлення виплати пенсії та визначення статусу громадянам, які раніше проживали на території непідконтрольній українській владі, але на даний час зареєструвались для постійного місця проживання на території, яка підпорядковується Селидівській міській раді, необхідно надати до управління довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або відмову у реєстрації внутрішньо переміщеної особи, яка видається управлінням соціального захисту населення, пославшись на положення Постанови № 509 (а.с.11).

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що 12.05.2017 року після отримання електронного макету пенсійної справи управлінням взято позивача на облік.

Таким чином спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно невиплати пенсії позивачу за її заявою у звязку зі зміною місця проживання/реєстрації з посиланням на необхідність надання позивачем до управління пенсійного фонду довідки внутрішньо переміщеної особи.

З приводу викладеного колегія суддів звертає увагу, що право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі Закон № 1058-VI).

Частиною 1 статті 47 вказаного Закону встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених частиною 1 статті 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846 (далі Постанова N 22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Враховуючи зазначені відповідачем підстави невиплати позивачу належної йому пенсії, колегія суддів звертається до положень статті 33 Конституції України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV, які визначають, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Зазначені норми є диспозитивними та надають особі певну самостійність у виборі місця проживання на території України. З обставин даної справи вбачається, що позивач реалізувала своє право щодо вибору постійного місця проживання, перемістившись до м. Селидове, де зареєструвався за новою адресою у встановленому Законом порядку.

Колегія суддів не приймає доводи заявника апеляційної скарги щодо розповсюдження на позивача положень Закону № 1706, оскільки позивач з 13 квітня 2017 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території за зареєстрованим місцем проживання у м. Селидове, та знята з реєстрації у м. Донецьку.

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 є безпідставними, оскільки дані нормативно-правові акти регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, та жодним чином не застосовується до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виплата належної позивачу пенсії має бути здійснена управлінням за її заявою на загальних підставах у порядку, встановленому Законом № 1058-VI.

Крім того, колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу відповідно до її заяви.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити пенсію також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 11, ст. 24, ст. 184, ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 28 вересня 2017 року по адміністративній справі № 242/3046/17 залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 28 вересня 2017 року по адміністративній справі № 242/3046/17 залишити без змін.

Ухвала постановлена та підписана 31 жовтня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2