Справа № 816/1234/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 р.Справа № 816/1234/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: П'янової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2017р. по справі № 816/1234/17 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" до Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

28.07.2017 публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (надалі - ПАТ "Полтавагаз", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 18.07.2017 №109 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2017р. було відмовлено в задоволені позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" до Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2017р. та винести нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2017р. без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 26.10.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 03.07.2017 по 07.07.2017 відповідачем проведено планову перевірку правильності нарахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності позивача за період з 01.10.2016 по 30.06.2017, за результатами якої складено акт від 07.07.2016 результатів планової перевірки правильності нарахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у ПАТ "Полтавагаз" за період з 01.10.2016 по 30.06.2017 (а.с.20-22).

Перевіркою встановлено порушення пункту 1 частини другої статті 15, частини першої статті 30, частини першої статті 21, пункт 1 частини четвертої статті 19 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 №1105-XIV в редакції Закону України від 28.12.2014 №77-VIII (надалі - Закон України №1105), абз. 2 пункту 29, абз.1 пункту 3, пункт 32 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 (надалі - Порядок №1266), в тому числі:

1) у порушення вимог частини першої статті 21 Закону України №1105 страхувальником невірно обчислений страховий стаж, що призвело до неправомірних виплат у загальному розмірі 610,26 грн., з яких 214,16 грн. - гр.ОСОБА_1, 229,55 грн. - гр.ОСОБА_2, 166,55 грн. - гр.ОСОБА_3;

2) у порушення вимог частини першої статті 21, пункту 1 частини четвертої статті 19 Закону України №1105, абз. 2 пункту 29 Порядку №1266, страхувальником допомога по тимчасовій непрацездатності застрахованій особі, яка протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку мала страховий стаж менше 6 місяців, не була обмежена розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку. Внаслідок порушення неправомірно виплачені 426,07 грн гр. ОСОБА_1;

3) у порушення вимог абз.1 пункту 3, пункт 32 Порядку №1266 страхувальником середньоденна заробітна плата для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності обчислена не з фактично нарахованої за розрахунковий період заробітної плати. Внаслідок порушення неправомірно виплачені кошти у сумі 12,80 грн гр.ОСОБА_4

За результатами адміністративного оскарження акт залишено в силі (а.с.14-18).

На підставі вказаного акту винесено рішення від 18.07.2017 №109 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яким зобов'язано позивача повернути до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності суми неправомірних витрат у розмірі 1049,13 грн., а також сплатити штраф за порушення порядку використання страхових коштів у розмірі 524,57 грн. (а.с.19).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що при прийнятті оскарженого рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон України №1105) визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я.

За визначенням, наведеним у пункті 8 частини першої статті 1 Закону України №1105 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає соціальному страхуванню відповідно до видів соціального страхування.

Статтею 4 Закону України "Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 14.01.1998 №16/98-ВР встановлені такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування залежно від страхового випадку:

- пенсійне страхування;

- страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності;

- медичне страхування;

- страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності;

- страхування на випадок безробіття;

- інші види страхування, передбачені законами України.

Виходячи із статті 18 Закону України №1105 страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Згідно із абз. 1 частини першої статті 21 Закону України №1105 страховим стажем є період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Відповідно до абз. 2 частини першої статті 21 вказаного закону, період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається відповідно до статей 179, 181 Кодексу законів про працю України, статті 18 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР повністю або частково в рамках встановленого періоду після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Така відпустка надається виключно особам, що працюють на підставі трудового договору, оскільки норми зазначених нормативно-правових актів поширюються тільки на осіб, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21.11.1992 № 2811-XII передбачені виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (по 30.06.2014), а також допомоги при народженні дитини. Виплата цих допоміг не залежить від факту перебування отримувача допомоги у трудових відносинах і надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Абзац 3 пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (надалі - Закон України № 2464) визначає, що нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 № 178 затверджено Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб (надалі - Порядок №178).

Зокрема, Порядком № 178 визначається механізм сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини.

Як встановлено у п. 3 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №675 (надалі - Постанова №675), єдиний соціальний внесок, сплачений за таких осіб районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення спрямовується тільки на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до солідарної системи і не розподіляється на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Нормами Закону України №1105 чітко регламентовано, що до страхового стажу включається саме період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підстави для зарахування до страхового стажу за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із отриманням в цей час відповідно до закону допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, виплата яких не передбачена жодним із видів соціального страхування, для осіб, що не перебувають у відповідній соціальній відпустці, відсутні.

Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що відповідно до трудової книжки гр. ОСОБА_1 (а.с.40-41) та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-7 (а.с.37-39), що до укладення трудового договору із позивачем із прийняттям на роботу 19.08.2016 вона 3 роки 1 місяць 7 днів працювала на підставі трудового договору зі сплатою страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (в тому числі 0 р. 10 міс. 20 дн. з 01.07.2010 по 20.05.2011 у ФОП ОСОБА_5, 2 р. 2 міс. 18 дн. з 21.05.2011 по 07.08.2013 у ФОП ОСОБА_9.); 0 років 0 місяців 23 дні (з 29.08.2013 по 20.09.2013) отримувала виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття від Полтавського міського центру зайнятості; 1 рік 6 місяців 23 дні (з 27.01.2014 по 18.08.2016) отримувала допомогу від Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, не перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Тобто, зважаючи на положення частини першої статті 21 Закону України №1105 страховий стаж гр.ОСОБА_1 на дату прийняття на роботу до позивача становив 3 роки 2 місяці, а з урахуванням відпрацьованого у позивача часу на дату настання тимчасової непрацездатності у зв'язку із доглядом да хворою дитиною: на 14.02.2017 за листком непрацездатності АДЕ №383475 (а.с.43-44) становив 3 роки 7 місяців 26 днів; на 25.04.2017 за листком непрацездатності АДЕ № 331976 (а.с.35-36) становив 3 року 10 місяців 6 днів; на 06.06.2017 за листком непрацездатності АДЕ № 332399 (а.с.46-47) становив 3 роки 11 місяців 18 днів.

На підставі вищевикладеного, колегія судів робить висновок, що позивач неправомірно зарахував до страхового стажу гр.ОСОБА_1 1 рік 6 місяців 23 дні періоду отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а не соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та невірно виплатив 70% (необхідно було 60%) середньої заробітної плати, що призвело до неправомірних витрат в сумі 214,16 грн.

Також, виходячи із даних трудової книжки гр. ОСОБА_7 (а.с.49) та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-7 (а.с.52-54), судом встановлено, що гр. ОСОБА_7 до укладення трудового договору із ПАТ "Полтавагаз" 2 роки 10 місяців 15 днів працювала на підставі трудового договору зі сплатою страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок у Карлівській центральній районній лікарні (у тому числі 2 роки 9 місяців 17 днів з 26.08.2010 по 11.06.2013 та 0 років 0 місяців 28 днів з 01.07.2014 по 28.07.2014); 0 років 3 місяці 3 дні (з 07.08.2014 по 09.11.2014) отримувала виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття від Карлівського районного центру зайнятості; 2 роки 1 місяць 0 днів (з 01.02.2015 по 28.02.2017) отримувала допомогу від Управління праці та соціального захисту населення Карлівської районної державної адміністрації, не перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Тобто, страховий стаж гр.ОСОБА_7 на дату прийняття на роботу до позивача становив 3 роки 1 місяць 18 днів, а з урахуванням відпрацьованого у позивача часу на дату настання тимчасової непрацездатності у зв'язку із доглядом да хворою дитиною: на 27.03.2017 за листком непрацездатності АДЕ № 416881 (а.с.56-57) становив 3 роки 5 місяців 8 днів; на 17.04.2017 за листком непрацездатності АДЕ № 517802 (а.с.50-51) становив 3 роки 5 місяців 29 днів.

На підставі вищевикладеного, колегія судів робить висновок, що позивач неправомірно зарахував до страхового стажугр. ОСОБА_7 2 роки 1 місяць 0 днів періоду отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а не соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного вік, та невірно виплатив 70% (необхідно було 60%) середньої заробітної плати, що призвело до неправомірних витрат в сумі 229,55 грн.

Згідно записів у трудовій книжці гр. ОСОБА_3 (а.с.58) та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-7 (а.с.59), гр.ОСОБА_3 до укладення трудового договору із позивачем, із прийняттям на роботу 13.04.2017, 0 років 5 місяці 29 днів (з 25.01.2011 по 23.07.2011) отримувала виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття від Машівського районного центру зайнятості; 0 років 2 місяці 19 днів (з 02.02.2012 по 20.04.2012) працювала на підставі трудового договору зі сплатою страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок у ПрАТ "Альба Україна"; 2 роки 9 місяців 26 днів (з 28.01.2014 по 22.11.2016) отримувала допомогу від Управління праці та соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації, не перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Отже, страховий стаж гр.ОСОБА_3 на дату прийняття на роботу до позивача становив 0 років 8 місяців 17 днів, а з урахуванням відпрацьованого у позивача часу на дату настання тимчасової непрацездатності: на 24.04.2017 за листком непрацездатності АДЕ №378932 (а.с.61-62) у зв'язку із доглядом да хворою дитиною становив 0 років 8 місяців 29 днів; на 25.05.2017 за листком непрацездатності АДЕ №276751 (а.с.65-66) у зв'язку із загальним захворюванням становив 0 років 9 місяців 29 днів.

На підставі вищевикладеного, колегія судів робить висновок, що позивач неправомірно зарахував до страхового стажу гр.ОСОБА_3 2 роки 9 місяців 26 днів періоду отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а не соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та невірно виплатив 60% (необхідно було 50%) середньої заробітної плати, що призвело до неправомірних витрат в сумі 166,55 грн.

Посилання апелянта на частину другу статті 21 Закону України №1105 є безпідставним, оскільки обчислення страхового стажу за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності здійснюється відповідно до положень всієї статті 21 Закону України №1105, а не згідно із окремою її частиною.

Щодо порушень вимог частини першої статті 21, пункту 1 частини четвертої статті 19 Закону України №1105, абз. 2 пункту 29 Порядку №1266, колегія судів зазначає.

Згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 19 Закону України №1105 застраховані особи, які протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше 6 місяців, мають право допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі, виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

Аналогічна норма закріплена у пункті 29 Порядку №1266, абз. 2 якого встановлено, якщо протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування застрахована особа має страховий стаж менше 6 місяців, середня заробітна плата для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності визначається виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом у місяці настання страхового випадку.

Як було зазначено вище, наймана працівниця ПАТ "Полтавагаз" - гр.ОСОБА_1 з 27.01.2014 по 18.08.2016 отримувала допомогу від Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, не перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому вказаний період не зараховується їй до страхового стажу за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Тобто, у гр.ОСОБА_1, прийнятої на роботу до позивача 19.08.2016, страховий стаж протягом 12 місяців перед настанням 08.09.2016 та 03.10.2016 страхових випадків, засвідчених листками непрацездатності АДЕ №512003 та АДЕ №513013, був меншим за 6 місяців і складав відповідно 0 місяців 21 день та 1 місяць 15 днів.

На підставі вищевикладеного, колегія судів робить висновок, що через невірне обчислення страхового стажу, що зумовлене порушенням частини першої статті 21 Закону України №1105, всупереч пункту 1 частини четвертої статті 19 Закону України №1105 та абз. 2 пункту 29 Порядку №1266 допомога по тимчасовій непрацездатності гр.ОСОБА_1, як застрахованій особі, що протягом останніх 12 календарних місяців перед настанням тимчасової непрацездатності мала страховий стаж менше 6 місяців, не була обмежена розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом на час настання страхового випадку, що призвело до неправомірних витрат на суму 426,07 грн.

Щодо порушень вимог вимог абз.1 пункту 3, пункт 32 Порядку №1266, колегія судів зазначає.

Згідно із абз. 1 пункту 3 Порядку №1266 для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на кількість календарних перебування у трудових відносинах у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини). Тобто розрахунок середньоденної заробітної плати здійснюється виключно із сум заробітної плати, нарахованої за розрахунковий період.

Відповідно до положень Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України обумовлено, що укладення трудового договору може оформлятися наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Типова форма наказу (розпорядження) про прийняття на роботу № П-1, затверджена наказом Державного комітету статистики від 05.12.2008 № 489 і передбачає, що у наказі про прийняття на роботу зазначаються розміри посадового окладу (тарифної ставки) та надбавок. Розмір премій у наказі про прийняття на роботу не зазначається, а встановлюються окремими наказами відповідно до внутрішнього положення про преміювання.

У розрахунок середньоденної заробітної плати мають включатися суми заробітної плати, нараховані за розрахунковий період із встановлених виключно у розрахунковому періоді окладу (тарифної ставки), надбавок, доплат, премій. Включення в розрахунок середньоденної заробітної плати складових оплати праці, встановлення яких проведене поза межами розрахункового періоду, є порушенням абз. 2 пункту 3 Порядку №1266.

Дане твердження узгоджується із п. 1.6.2. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом державного комітету статистики від 13.01.2004 № 5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713, яким встановлено, якщо нарахування фонду оплати праці здійснюються за попередній період, вони відображаються у фонді оплати праці того місяця (періоду), у якому були здійснені нарахування.

Згідно із пунктом 27 Порядку № 1266 у разі коли застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку. Включення в розрахунок середньоденної заробітної плати складових оплати праці, встановлення яких проведене поза межами розрахункового періоду, є порушенням абз. 1 п. З Порядку № 1266, оскільки суперечить п. 32 Порядку № 1266 з огляду на положення п. 9 розділу IV Порядку № 435.

Судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що гр.ОСОБА_4 була тимчасово непрацездатною у період з 17.10.2016 по 22.10.2016, що підтверджується листком непрацездатності АДЕ №283219 (а.с.28).

Наказом ПАТ "Полтавагаз" від 31.10.2016 №40 "Про преміювання працівників Диканського РГП за жовтень 2016 року" гр.ОСОБА_4 наказано провести нарахування премії за жовтень 2016 року в розмірі 60% (а.с.25-26).

Тобто, застрахованій особі ОСОБА_4, яка прийнята на роботу до позивача з 13.09.2016 і була тимчасово непрацездатною у період з 24.10.2016 по 31.10.2016, у розрахунок середньоденної заробітної плати для обчислення допомоги по тимчасовій непрацездатності на підставі листка непрацездатності А ДЕ № 283242 включено премію в сумі 93,11 грн., розмір якої встановлений не у розрахунковому періоді (з 13.09.2016 по 16.09.2016), а поза його межами, оскільки наказ «Про преміювання працівників Диканського РГП за жовтень 2016 р.» прийнято 31.10.2016, а не перед настанням страхового випадку. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_8 для обчислення допомоги за листком непрацездатності АДЕ № 283242 складала 95,59 грн. (не 98,25 грн, як зазначає у скарзі Позивач) і повинна була розраховуватись Позивачем наступним чином: (2049,55 грн +1389,37 грн - 93,11 грн):(18 к. дн. + 24к.дн. - 6 к. дн. тимчасової непрацездатності).

Таким чином, обчислення позивачем середньоденної заробітної плати здійснено з порушенням вимог абз. 2 пункту 3 Порядку №1266, що призвело до неправомірних витрат на суму 12,80 грн.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2017р. по справі № 816/1234/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Пянова Я.В. Зеленський В.В.

Повний текст ухвали підписано 31.10.2017 р.