Справа № 824/774/17-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/774/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Чернівецького міського центру зайнятості до Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними, визнання незаконним й скасування повідомлення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Чернівецький міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними, визнання незаконним й скасування повідомлення та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати дії головного державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області ОСОБА_5 щодо винесення повідомлення від 27 липня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними;

- визнати незаконним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 27 липня 2017 року за вих. №29851/40 від 16 серпня 2017 року;

- зобов'язати головного державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області відкрити виконавче провадження по виконавчому листу по адміністративній справі №2а/2470/2163/12 шляхом винесення постанови про відкриття провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 липня 2017 року Чернівецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області у зв'язку із несплатою авансового внеску прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання за вих. №29851/40 від 16 серпня 2017 року.

Однак, із даним рішенням позивач не погоджується, оскільки посилаючись на абз. 2 частини другої та абз. 8 частини другої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" вказує, що звільнений від сплати авансового внеску.

Крім цього, зазначив, що відповідачем всупереч частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" порушено строки повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки даний лист пред'явлено відповідачу до виконання 18 травня 2017 року, а оскаржуване повідомлення винесено 27 липня 2017 року, тобто через 2 місяці після пред'явлення виконавчого документа та зареєстровано лише 16 серпня 2017 року.

Позивач вважає дії головного державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області ОСОБА_5 неправомірними, а прийняте ним повідомлення незаконним.

Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував. Вказував, що Чернівецький міський центр зайнятості є державною організацією, а не державним органом, а тому останній не звільнений від сплати авансового внеску.

Вважає, що дії Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області є правомірними та ґрунтуються на положеннях діючого законодавства України. Натомість вимоги скаржника є незаконними та необґрунтованими.

Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 свою позицію відносно позову не повідомив, в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Так, на його адресу, яка зазначена в оскаржуваному повідомленні, було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі, в якій зазначено дату, час та місце розгляду справи. Також йому було направлено повідомлення про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 27 жовтня 2017 року. Однак, конверти із такою ухвалою та повідомленням повернулися до суду з відмітками пошти про їх не вручення, причина "за зазначеною адресою не проживає".

Інших відомостей про місцезнаходження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача матеріали справи не містять.

Частиною одинадцятою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, зокрема, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до частини першої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою.

За таких обставин, заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року у справі №2а/2470/2163/12 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 (58000, пров. Заставнянський, 3/2, м. Чернівці) заборгованість з витрат на навчання в сумі 1621,77 грн. (одна тисяча шістсот двадцять одна гривня сімдесят сім копійок) на користь Чернівецького міського центру зайнятості.

22 листопада 2012 року Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі №2а/2470/2163/12.

З метою виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року Чернівецьким міським центром зайнятості листом №24-13/1432 від 13 травня 2017 року повторно направлено вказаний виконавчий лист до Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області.

27 липня 2017 року Чернівецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання за вих. №29851/40 від 16 серпня 2017 року у звязку із відсутністю сплати стягувачем авансового внеску відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження"

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 3 Закону №1404-VІІІ передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Статтею 4 Закону №1404-VІІІ визначено вимоги до виконавчого документа.

Згідно частини першої указаної статті у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною першою статті 26 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно частини другої статті 26 Закону №1404-VІІІ до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи;

стягнення аліментів;

відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Статтею 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" від 17 березня 2011 року № 3166-VI передбачено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI (далі Закон №5067-VI) визначено, що діяльність центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, спрямовується і координується Міністром - керівником центрального органу виконавчої влади у сфері соціальної політики.

Згідно частини другої статті 21 Закону № 5067-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах є юридичними особами публічного права.

Частиною четвертою статті 21 Закону №5067-VI передбачено, що послуги, що надаються територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, відповідно до покладених на них завдань є безоплатними.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 15 грудня 2016 року №1543 затверджено Положення про державну службу зайнятості (далі Положення №1543).

Згідно пункту 1 розділу I Положення №1543 державна служба зайнятості (далі - Служба) є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України.

Відповідно до пункту 2 розділу I Положення №1543 служба складається з Державної служби зайнятості (Центрального апарату) (далі - Центральний апарат Служби), Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості), міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості (далі - базові центри зайнятості), Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, професійно-технічних навчальних закладів державної служби зайнятості, інших навчальних закладів державної служби зайнятості (далі - навчальні заклади Служби), а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою (далі - підпорядковані Службі юридичні особи).

Пунктом 1 розділу IV Положення №1543 передбачено, що регіональні центри зайнятості є неприбутковими державними установами, підпорядкованими та підзвітними Центральному апарату Служби.

Відповідно до пункту 2 розділу V Положення №1543 базові центри зайнятості є неприбутковими державними установами, підпорядкованими та підзвітними регіональному центру зайнятості, які створюються за рішенням Голови Центрального апарату Служби.

Наказом Чернівецького обласного центру зайнятості від 08 квітня 2016 року №83 затверджено Положення про Чернівецький міський центр зайнятості (далі Положення №83).

Відповідно до пункту 1 Положення №83 Чернівецький міський центр зайнятості є державною установою у централізованій системі державних установ державної служби зайнятості.

Згідно пункту 2 Положення №83 базовий центр зайнятості підпорядковується Чернівецькому обласному центру зайнятості та є йому підзвітним.

Пунктом 6 Положення №83 визначено, що базовий центр зайнятості виконує завдання та функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначенні Законами України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення" до внесення відповідних змін до вказаних законів (пункт 2 постанови Кабінету міністрів України від 05 березня 2014 року №90 "Деякі питання державного управління у сфері зайнятості населення").

На підставі системного аналізу вказаних норм суд приходить до висновку, що по суті Чернівецький міський центр зайнятості є державним органом, а тому відповідно до абз. 8 частини другої статті 26 Закону №1404-VІІІ звільнений від сплати авансового внеску у разі звернення до органів державної виконавчої служби.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно прийнято оскаржуване рішення у звязку із несплатою позивачем авансового внеску.

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, за виконавчим листом по адміністративній справі №2а/2470/2163/12, виданим на виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року у справі №2а/2470/2163/12, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Чернівецького міського центру зайнятості заборгованість з витрат на навчання в сумі 1621,77 грн.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 25 Закону України "Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 14 січня 1998 року №16/98-ВР (далі- Закон №16/98-ВР) за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: страхування від безробіття: допомога по безробіттю; відшкодування витрат, пов'язаних із професійною підготовкою або перепідготовкою та профорієнтацією; дотація роботодавцю для працевлаштування безробітних, у тому числі молоді на перше робоче місце; допомога на поховання безробітного; профілактичні заходи, спрямовані на запобігання настанню страхових випадків.

Згідно частини першої статті 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття " від 02 березня 2000 року №1533-ІІІ (далі Закон №1533-ІІІ) джерелами формування коштів Фонду є: 1) страхові внески страхувальників; 2) суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону та Закону України "Про зайнятість населення", інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, недотримання законодавства про зайнятість населення, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; 3) кошти державного бюджету, що спрямовуються до Фонду у випадках, установлених законом; 4) доходи від розміщення тимчасово вільних коштів, у тому числі резерву коштів Фонду; 5) благодійні внески підприємств, установ, організацій; 6) інші надходження відповідно до законодавства України.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 16 Закону №1533-ІІІ визначено, що кошти бюджету Фонду використовуються на: виплату забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону, фінансування заходів, передбачених статтею 7-1 цього Закону; здійснення заходів відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до 1.1 Положення про порядок надання Фондом загальнобов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття послуг з професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства освіти і науки України від 13 лютого 2001 року № 53/59 (чинного на дату стягнення заборгованості судом) професiйна пiдготовка, перепiдготовка або пiдвищення квалiфiкацiї (надалi професiйне навчання) громадян є одним iз видiв соцiальних послуг, зорiєнтованих на забезпечення ефективної полiтики зайнятостi населення, пiдвищення конкурентоспроможностi особистостi на ринку працi.

Згідно пункту 6 Положення професiйне навчання безробiтних, за винятком iнвалiдiв, зареєстрованих у державнiй службi зайнятостi, якi належать до незастрахованих осiб, здiйснюється за рахунок коштiв Фонду в межах затвердженого бюджету. Перелiк видаткiв, повязаних iз професiйним навчанням безробiтних, у тому числi у навчальних закладах державної служби зайнятостi, якi фiнансуються за рахунок коштiв Фонду, визначається правлiнням Фонду.

Отже, виплати, які стягнуті з ОСОБА_4 на користь Чернівецького міського центру зайнятості, є виплатами за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (соціальними послугами), що також звільняє позивача-стягувача від сплати авансового внеску відповідно до абз. 2 частини другої статті 26 Закону №1404-VІІІ.

Враховуючи викладене, у спірних правовідносинах позивач звільнений від сплати авансового внеску при поданні на примусове виконання виконавчого листа, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 22 листопада 2012 року у адміністративній справі №2а/2470/2163/12.

Відтак, оскаржуване рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, як вбачається з листа №24-13/1432 від 13 травня 2017 року, позивачем повторно направлявся відповідачу виконавчий лист, виданий Чернівецьким окружним адміністративним судом 22 листопада 2012 року у адміністративній справі №2а/2470/2163/12.

Указаний лист із виконавчим документом був отриманий відповідачем 18 травня 2017 року, що підтверджується штампом Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області та визнавалось представником відповідача в судовому засіданні.

Однак, оскаржуване повідомлення було прийнято лише 27 липня 2017 року, а зареєстровано 16 серпня 2017 року.

Зазначене свідчить про порушення органом державної виконавчої служби строку, передбаченого частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VІІІ, для прийняття державним виконавцем рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання,

Таким чином, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб'єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; несвоєчасно.

З огляду на те, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій державного виконавця та про визнання незаконним і скасування рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є по суті ідентичними вимогами, що повязані одним предметом, суд вважає, що необхідним та достатнім способом захисту порушених прав в даному випадку буде рішення про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 27 липня 2017 року за вих. №29851/40 від 16 серпня 2017 року.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання головного державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області відкрити виконавче провадження по виконавчому листу у адміністративній справі №2а/2470/2163/12 шляхом винесення постанови про відкриття провадження, то така задоволенню не підлягає, оскільки дане питання виходить за межі компетенції суду. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Звертаючись до суду з вказаною позовною вимогою, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки такі повноваження вказаного органу є його дискреційними повноваженнями й у разі задоволення такої вимоги суд здійснить втручання у внутрішню діяльність суб'єкта владних управлінських функцій та такими своїми діями підмінить його, всупереч конституційному принципу поділу влади.

Суд зазначає, що законодавством передбачено окрему процедуру та підстави для відкриття виконавчого провадження, що відноситься, зокрема у даному випадку, до компетенції органів державної виконавчої служби.

Законом визначено ряд підстав для відмови у відкритті, повернення виконавчого документа, при цьому судом, з огляду на предмет позову, не перевірялось дотримання всіх умов для пред'явлення виконавчого документу, а лише законність оскаржуваного повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Отже, відсутні правові підстави для задоволення позову в частині зобовязання державного виконавця відкрити виконавче провадження за виконавчим листом у адміністративній справі №2а/2470/2163/12.

До того ж, позивачем не було наведено правового аргументування відносно указаної частини вимог.

Водночас, з метою належного захисту порушених прав позивача суд, зважаючи на положення статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якою надано право суду виходити за межі позовних вимог, вважає за необхідне зобов'язати Чернівецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області повторно розглянути питання про відкриття виконавчого провадження за заявою Чернівецького міського центру зайнятості від 13 травня 2017 року №24-13/1432 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 22 листопада 2012 року у адміністративній справі №2а/2470/2163/12.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідач, який заперечував проти позову, не довів правомірність оскаржуваного повідомлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення даного позову.

Керуючись статтями 2, 11, 69, 70, 71, 86, 158 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 27 липня 2017 року за вих. №29851/40 від 16 серпня 2017 року.

Зобовязати Чернівецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області повторно розглянути питання про відкриття виконавчого провадження за заявою Чернівецького міського центру зайнятості від 13 травня 2017 року №24-13/1432 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 22 листопада 2012 року у адміністративній справі №2а/2470/2163/12.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 30 жовтня 2017 року.