Справа № 804/6111/17
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2017 р. Справа № 804/6111/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Букіної Л.Є., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЛЕС КОМ» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Каріан Діо», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними дій,-, -
ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «АРЛЕС КОМ» (далі ТОВ «АРЛЕС КОМ») звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» (далі ПАТ «АКТАБАНК») ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Каріан Діо», ОСОБА_3, ОСОБА_4, з урахуванням зміни позовних вимог, просили:
-визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2 щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору №01-1333/Т від 17 квітня 2013 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «КАРІАН ДІО» та Кредитного договору №01-1647/Т від 27.12.2013 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «АРЛЕС КОМ», а саме щодо правочинів (договорів):
-Додаткова угода №4 від 24.07.2014 року до Кредитного договору №01-1333/Т від 17 квітня 2013 року, що укладена між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ТОВ «КАРІАН ДІО»;
-Договір застави майнових прав №01-1333/Т/2 від 03.07.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1;
-Додаткова угода №3 від 24 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1647/Т від 27 грудня 2013 року, що укладена між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «АРЛЕС КОМ»;
-Договір застави майнових прав №01-1647/Т/6 від 02.06.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_3;
-Договір застави майнових прав №01-1647/Т/7 від 24.07.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1.
визнати протиправними та скасувати прийняті Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» ОСОБА_2 накази від 14.08.2017 року №98, від 14.08.2017 року №102 «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 квітня 2013 року, між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «КАРІАН ДІО» укладений Кредитний договір №01-1333/Т, з подальшими змінами та доповненнями.
На забезпечення виконання ТОВ «КАРІАН ДІО» зобовязань за Кредитним договором №01-1333/Т укладений, у тому числі Договір застави майнових прав №01-1333/Т/2 від 03.07.2014 року, між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1.
Крім того, 27 грудня 2013 року, між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «АРЛЕС КОМ» було укладено Кредитний договір №01-1647/Т, з подальшими змінами та доповненнями. На забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №01-1647/Т, було укладено в тому числі: Договір застави майнових прав №01-1647/Т/6 від 02.06.2014 року, між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_3 та Договір застави майнових прав №01-1647/Т/7 від 24.07.2014 року, між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1.
З урахуванням того, що в строк, визначений Кредитними договорами, ТОВ «КАРІАН ДІО» та ТОВ «АРЛЕС КОМ» не виконано зобовязань щодо повернення сум кредитів, то ПАТ «АКТАБАНК» повністю погасив заборгованість:
-ТОВ «КАРІАН ДІО» за Кредитним договором №01-1333/Т шляхом звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_1, згідно Договір застави майнових прав №01-1333/Т/2 від 03.07.2014 року;
-ТОВ «АРЛЕС КОМ» за Кредитним договором №01-1647/Т шляхом звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_1, згідно Договору застави майнових прав №01-1647/Т/7 від 24.07.2014 року та грошові кошти ОСОБА_3, згідно Договору застави майнових прав №01-1647/Т/6 від 02.06.2014 року.
Однак, на поштову адресу Позивачів, Третіх осіб надійшли від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» ОСОБА_2, повідомлення №1779, №1570, №1572 від 14.08.2017 року, про нікчемність правочинів зазначених вище правочинів, а саме: Додаткової угоди №4 від 24.07.2014 року до Кредитного договору №01-1333/Т від 17 квітня 2013 року, Договору застави майнових прав №01-1333/Т/2 від 03.07.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1, Додаткової угоди №3 від 24 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1647/Т від 27 грудня 2013 року, Договору застави майнових прав №01-1647/Т/6 від 02.06.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_3, Договору застави майнових прав №01-1647/Т/7 від 24.07.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1.
Підставою нікчемності правочинів є висновок відповідача, що вищевказані Договори укладені з порушенням чинного законодавства, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур Банку, з чого він вбачає наявність підстав, визначених пунктами 1, 2, 5, 6 та 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У той же час, позивачами зазначено, що відповідач неправомірно застосував до цих договорів вказані положення Закону, а також несвоєчасно здійснив процедуру проведення перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності, що здійснюється протягом процедури ліквідації банку. Також позивачами зазначено, що в оскаржених наказах не визначено, які саме ознаки нікчемності правочинів і які норми законодавства порушено при укладенні цих договорів (правочинів) із посиланням на нормативно-правовий акт, яким такий порядок затверджений, незважаючи на те, що це є обов'язковим для визнання правочинів недійсним. Позивачі вважають накази «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» від 14.08.2017 року №98 та від 14.08.2017 року №102 винесені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» ОСОБА_2 неправомірними, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на встановлених фактах і доказах, а отже вони підлягають визнанню неправомірними з одночасним застосуванням наслідків такого визнання, шляхом їх скасування.
Представники сторін та треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у судове засідання не прибули, надали клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
З урахуванням неявки у судове засідання представників осіб, які беруть участь у справі справу розглянуто у порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи та які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 16.09.2015 року № 576 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.09.2014 року прийнято рішення № 90 про запровадження в Банку з 17.09.2014 року тимчасової адміністрації.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 15.01.2015 №19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКТАБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.01.2015 № 6 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКТАБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» термін дії ліквідації банку до 15 січня 2018 року.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 31.05.2017 № 1217 «Про заміну уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК», з 07.06.2017 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано всі повноваження ліквідатора ОСОБА_5» ОСОБА_2 (далі - «Уповноважена особа Фонду»).
У відповідності до підпункту 8 частини 1 статті 48 Закону, Фонд/Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону. Згідно частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі -Закон»), протягом дії тимчасової адміністрації Фонд/Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня: впровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), щодо нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
На виконання вищезазначених вимог Закону, Відповідачем проведена перевірка договорів при кредитуванні ТОВ «КАРІАН ДІО» за Кредитним договором №01-1333/Т від 17 квітня 2013 року, ТОВ «АРЛЕС КОМ» за Кредитним договором №01-1647/Т від 27 грудня 2013 року за результатами якої було винесено накази «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» від 14.08.2017 року №98 та від 14.08.2017 року №102 та надіслано повідомлення про нікчемність наступних правочинів: Додаткової угоди №4 від 24.07.2014 року до Кредитного договору №01-1333/Т від 17 квітня 2013 року, Договору застави майнових прав №01-1333/Т/2 від 03.07.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1, Додаткової угоди №3 від 24 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1647/Т від 27 грудня 2013 року, Договору застави майнових прав №01-1647/Т/6 від 02.06.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_3, Договору застави майнових прав №01-1647/Т/7 від 24.07.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 (надалі Оскаржені правочини) як такі, що містять ознаки нікчемності визначені пунктами 1, 2, 5, 6, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Суд, вирішуючи питання щодо правомірності дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» ОСОБА_2, виходить з такого.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються і регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до п. 1 розділу III Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого Рішенням № 826 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016р., правочини (договори) є нікчемними у разі наявності підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та/або іншими законами, що підтверджується відповідними доказами.
Відповідач, обґрунтовуючи свої вимоги, викладені в оскаржених наказах, повідомленнях про нікчемність правочинів, зазначає, що Оскаржені правочини є нікчемними з підстав, визначених пунктами 1, 2, 5, 6, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак зазначені обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року, між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «КАРІАН ДІО» укладений Кредитний договір №01-1333/Т, з подальшими змінами та доповненнями.
Відповідно до ч. 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ч. 1 статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно ч.1. статті 583 Цивільного кодексу України, заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).
На забезпечення виконання ТОВ «КАРІАН ДІО» зобовязань за Кредитним договором №01-1333/Т укладені такі договори:
-Договір застави майнових прав №01-1333/Т/2 від 03.07.2014 року, між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1;
-Іпотечний договір №01-1333/Т/2 від 11.10.2013 року, між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «КАРІАН ДІО»;
-Іпотечний договір №01-1333/Т/3 від 22.01.2014 року, між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «КАРІАН ДІО».
Між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «АРЛЕС КОМ» 27.12.2013 року укладений Кредитний договір №01-1647/Т, з подальшими змінами та доповненнями.
На забезпечення виконання ТОВ «АРЛЕС КОМ» зобовязань за Кредитним договором №01-1074/Т укладені наступні договори:
-Договір застави майнових прав №01-1647/Т/6 від 02.06.2014 року, між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ОСОБА_3;
-Договір застави майнових прав №01-1647/Т/7 від 24.07.2014 року, між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ОСОБА_1;
-Іпотечний договір №01-1647/1 від 28.12.2013 року, між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «АРЛЕС КОМ»;
-Договір поруки №01-1647/Т/3 від 27 грудня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_4.
Суд зазначає, що факт укладання вищезазначених Договорів застави майнових прав не може свідчити про укладання банком нікчемних правочинів, оскільки ці правочини спрямовані на надання банку додаткових гарантій виконання зобов'язань за Кредитними договорами.
Відповідно до ч. 1 статті 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
З урахуванням того, що в строк, визначений Кредитними договорами, ТОВ «КАРІАН ДІО» та ТОВ «АРЛЕС КОМ» не виконано зобовязань щодо повернення сум кредитів, то ПАТ «АКТАБАНК» повністю погасив заборгованість ТОВ «КАРІАН ДІО» за Кредитним договором №01-1333/Т шляхом звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_1, згідно Договору застави майнових прав №01-1333/Т/2 від 03.07.2014 року; то ПАТ «АКТАБАНК» повністю погасив заборгованість за Кредитним договором №01-1647/Т шляхом звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_1, згідно Договору застави майнових прав №01-1647/Т/7 від 24.07.2014 року та грошові кошти ОСОБА_3, згідно Договору застави майнових прав №01-1647/Т/6 від 02.06.2014 року.
Суд наголошує, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не забороняє відступлення права вимоги за зобов'язаннями банку, третім особам, які виконали зобов'язання боржника, а згідно з положеннями статей 512 Цивільного кодексу України передбачено заміну кредитора у зобов'язанні та перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов'язанні у разі виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).
Відповідачем не заперечувалось, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснено погашення заборгованості ТОВ «АРЛЕС КОМ» та ТОВ «КАРІАН ДІО» за Кредитними договорами, укладеними з ПАТ «АКТАБАНК».
Таким чином, укладення та фактичне виконання сторонами правочинів, призвело до погашення зобов'язання ТОВ «АРЛЕС КОМ» та ТОВ «КАРІАН ДІО» перед ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок майнових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а визнання їх відповідачем нікчемними, призвело до порушення прав позивачів у справі.
Судом також встановлено, що 24 липня 2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «КАРІАН ДІО» укладено Додаткову угоду №4 до Кредитного договору №01-1333/Т від 17 квітня 2013 року. Також 24 липня 2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «АРЛЕС КОМ» укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору №01-1647/Т від 27 грудня 2013 року. Зазначеними Додатковими угодами, змінено кінцевий строк повернення кредитних коштів за Кредитними договорами.
Відповідно до ч. 1ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За нормами статей 1054, 1049 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд вважає, що укладення 24 липня 2017 року ПАТ «АКТАБАНК» Додаткової угоди №4 до Кредитного договору №01-1333/Т від 17 квітня 2013 року, Додаткової угоди №3 до Кредитного договору №01-1647/Т від 27 грудня 2013 року (надалі разом - Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами), не могло мати наслідок порушення чинного законодавства України, при цьому Цивільним кодексом України та Господарським кодексу України не встановлено заборони щодо дострокового виконання боржником/третьою особою зобов'язань за кредитним договором.
Вирішуючи питання щодо нікчемності Угод щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами та Договорів застави майнових прав з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 5, 6, 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд зазначає таке.
У відповідності до ч.3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Для встановлення правомірності дій Уповноваженої особи, щодо визнання правочинів нікчемними з підстав визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суду слід перевірити можливість застосування ознак нікчемності правочинів, передбачених п. п. 1, 2, 5, 6, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Суд вважає, що відповідачем не доведено наявності підстав для визнання укладених правочинів нікчемним з огляду на наступне.
Так, за приписами п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.
Проте, як вбачається з копії Договорів застави майнових прав, Угод щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами, вони містять в собі умови, що обов'язок ТОВ «КАРІАН ДІО», позичальника за Кредитним договором №01-1333/Т від 17 квітня 2013 року та обовязок ТОВ «АРЛЕС КОМ», позичальника за Кредитним договором №01-1647/Т від 27 грудня 2013 року, щодо повернення кредитних коштів додатково забезпечується заставодавцями (майновими поручителями). ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вчинені відповідні майнові дії на користь ПАТ «АКТАБАНК», оскільки фактично здійснено погашення заборгованості ТОВ «КАРІАН ДІО» та ТОВ «АРЛЕС КОМ» на користь ПАТ «АКТАБАНК».
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вчинили на користь ПАТ «АКТАБАНК» відповідні майнові дії, а саме: передали Банку в заставу свої майнові права на отримання грошових коштів. Банк же не приймав на себе зобовязань взагалі, а навпаки - отримав погашення зобовязань ТОВ «КАРІАН ДІО» та ТОВ «АРЛЕС КОМ» на свою користь.
Суд погоджується з тим, що укладення Договорів застави майнових прав, призвело навпаки до того, що ПАТ «АКТАБАНК» отримав повне погашення заборгованості за Кредитними договорами, що підтверджує відсутність факту безкомпенсаційної відмови ПАТ «АКТАБАНК» від власних майнових вимог.
Відповідач також не зазначив посилань на будь-які докази, що підтверджують факт безоплатного відчуження майна з боку ПАТ «АКТАБАНК», або відмови останнього від майнових вимог, тому його твердження щодо нікчемності правочинів є лише припущенням.
З урахуванням викладеного, угоди вказані в Повідомленнях не містять ознак нікчемності правочинів визначених пунктом 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на відсутність обовязкових ознак, що вказують на їх нікчемність.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.
Диспозиція цього пункту встановлює наявність обовязкових елементів, які надають Фонду право віднести правочин до категорії нікчемних, а саме:
наявність конкретного зобовязання банку;
неплатоспроможність банку або неможливість виконання його грошових зобовязань, внаслідок цього зобовязання;
причинний звязок між укладеним правочином та як наслідок, неплатоспроможність банку або неможливість виконання його грошових зобовязань.
Проте, Договори застави майнових прав та Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами не містять даних елементів, з огляду на таке.
Наслідком укладення Договорів застави майнових прав, Угод щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами стало те, що ПАТ «АКТАБАНК» отримав повне погашення заборгованості за вищевказаними Кредитними договорами. Тобто, внаслідок даних правочинів кошти та/або майно не вибували із володіння ПАТ «АКТАБАНК», а навпаки, внаслідок даних правочинів ПАТ «АКТАБАНК» в повному обсязі задовольнив свої вимоги.
Уклавши зазначені вище договори, банк не приймав на себе жодних зобов'язань, а навпаки, набув можливість задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення, а отже такі договори не могли призвести до неплатоспроможності банку або неможливості виконання його грошових зобов'язань перед кредиторами.
Отже, Оскаржені правочини не містять ознак нікчемності правочинів, визначених пунктом 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на відсутність обовязкових ознак, що вказують на їх нікчемність.
За приписами п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Згідно розд.1, п.5 Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.06.2016 № 351, кредитна операція - вид активних банківських операцій, пов'язаних із розміщенням залучених банком коштів таким шляхом: надання їх у тимчасове користування або прийняття зобов'язань про надання певної суми коштів; надання гарантій, порук, акредитивів, акцептів, авалів; розміщення депозитів; проведення факторингових операцій та операцій фінансового лізингу; видача кредитів у формі врахування векселів, у формі операцій зворотного репо; будь-якого продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання щодо сплати процентів та інших зборів за такою сумою (відстрочення платежу); розстрочення платежу за продані банком активи.
Так, згідно ст. 546 Цивільного кодексу України, зобовязання забезпечується такими способами як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.
Укладення Договорів застави майнових прав, що визнані Відповідачем нікчемними правочинами, забезпечило виконання зобовязань ТОВ «КАРІАН ДІО» та ТОВ «АРЛЕС КОМ» перед ПАТ «АКТАБАНК». У свою чергу ПАТ «АКТАБАНК» не приймав на себе зобовязання щодо забезпечення виконання грошових вимог, а отже в даному випадку не розглядається і не може розглядатись зазначена підстава нікчемності правочинів.
Договори застави майнових прав, не передбачають прийняття Банком на себе зобовязань по забезпеченню грошових вимог, а навпаки: Банк набув майнові права та реалізував це право на свою користь шляхом звернення стягнення. Тобто правова сутність цих угод взагалі не стосується прийняття на себе зобовязань Банком щодо забезпечення виконання грошових вимог в порядку іншому ніж здійснення кредитних операцій. Отже пункт 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» взагалі не може бути застосований до Договорів застави майнових прав.
Суд вважає, що укладені Договори застави майнових прав, Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами не передбачають прийняття ПАТ «АКТАБАНК» на себе зобовязань, а навпаки передбачають припинення зобовязань, шляхом отримання виконання зобовязання ТОВ «КАРІАН ДІО» та ТОВ «АРЛЕС КОМ» заставодавцями (майновими поручителями) та отримання грошових коштів саме ПАТ «АКТАБАНК», що свідчить про відсутність ознак нікчемності правочинів визначених пунктом 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
За приписами п. 6 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Проте, вказані Уповноваженою особою Договори застави майнових прав, Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами не є банківським кредитом, визначення якого міститься у Законі України «Про банки і банківську діяльність».
Укладені Договори застави майнових прав, Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами не передбачають отримання будь-яких грошових коштів від ПАТ «АКТАБАНК», а навпаки передбачають отримання грошових коштів саме ПАТ «АКТАБАНК» від заставодавців (майнових поручителів).
Отже, Договори застави майнових прав, Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами не містить ознак нікчемності правочинів визначених пунктом 6 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
За приписами п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Втім, суд вважає, до Договорів застави майнових прав, Угод щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами також не може бути застосований і пункт 7 частини 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оскільки внаслідок укладення Договорів застави майнових прав, Угод щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами, ПАТ «АКТАБАНК» не прийняв на себе жодних зобов'язань, не зазнав несприятливих наслідків, таких як погіршення фінансового стану банку або зниження його платоспроможності, не було надано переваги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 оскільки грошові кошти з банку виведені не були, а за їх рахунок було здійснено погашення зобов'язань за Кредитними договорами в сумі заборгованості ТОВ «КАРІАН ДІО» та ТОВ «АРЛЕС КОМ».
Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 16.06.2016 року у справі №К/800/7723/16 зазначає, що «Крім того, Уповноваженою особою визнано нікчемними Договори поруки на підставі пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які посилання на те, які саме переваги отримали поручителі внаслідок укладення договорів. При цьому укладення Договорів поруки прямо передбачено нормами Цивільного Кодексу України.».
Суд погоджується з тим, що укладання вказаних договорів не може свідчити про укладання банком правочину, умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, оскільки ці договори спрямовані на надання банку додаткових гарантій виконання зобов'язань за Кредитними договорами, та не містить положень щодо здійснення платежу чи передачі іншого майна не на користь банку або на пільгових умовах.
При цьому, перехід до Заставодавців права вимоги не є пільгою, оскільки такий перехід прямо передбачений статтями 512, 576 Цивільного кодексу України для будь-якого кредитора (заставодавця), який виконав забезпечене заставою зобов'язання.
У матеріалах справи не має належних і допустимих доказів того, що метою укладення Договорів застави майнових прав та Угод щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами було надання позивачам чи третім особам певних переваг (пільг).
Така правова позиція застосування п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» викладена у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року по справі №3-869гс16, де Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків, зокрема, що «…оскільки у цьому разі не відбулося вчинення банком платежу на користь його кредитора чи передачі будь-якого майна, що належить банку, кредитор також не мав переваг перед іншими вкладниками, оскільки право нового кредитора вимагати від боржника повернення сплачених на виконання кредитного договору коштів передбачено нормами чинного законодавства, тому не було і підстав для встановлення нікчемності спірного договору-2.».
Згідно абз.2 ч.1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Таким чином, враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що Договори застави майнових прав та Угоди щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами не підпадають під ознаки нікчемності правочинів, передбачені п. п. 1, 2, 5, 6, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У направлених повідомлення про нікчемність правочинів здійснено посилання на наявність підстав визнання відповідних правочинів нікчемними, зазначених у пунктах 1, 2, 5, 6, 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У наданих Відповідачем протоколах засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями не визначаються підстави визнання нікчемними правочинів із посиланням на відповідні пункти частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Визначена розбіжність свідчить про упередженість при наданні оцінки наявності підстав для визнання правочинів нікчемними, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.
Так, згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Отже, положеннями ст. 228 Цивільного кодексу України визначено поняття нікчемного правочину і таким правочином є правочин, який порушує публічний порядок (ч.1, 2 ст.228 Цивільного кодексу України). При цьому, визнання такого правочину недійсним у судовому порядку не вимагається (ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України). Крім цього, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і такий правочин є оспорюваним, який може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Відповідачем не наведено, а судом не встановлено доказів, які б свідчили, що спірні правочини є такими, що порушують публічний порядок, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.
Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд доходить висновку про відсутність в Уповноваженої особи підстав для визнання правочинів нікчемними та винесення з цього приводу Наказів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів.
Крім того, відповідно до п. 5 розділу II «Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення», затвердженого Рішенням № 826 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016р., перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.
Суд наголошує, що Відповідачем грубо порушено строк проведення перевірки правочинів ПАТ «АКТАБАНК» на предмет нікчемності, оскільки вона мала бути проведена та закінчена в річний (максимальний) термін від дня початку процедури ліквідації, а саме до 15.01.2016р.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
У Рішенні від 20.10.2011 року у справі «Rysovskyy v. Ukraine» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб («Beyeler v. Italy», «Oneryildiz v. Turkey», «Megadat.com S.r.l. v. Moldova», «Moskal v. Poland»). На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Lelas v. Croatia» і «Toscuta and Others v. Romania») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Oneryildiz v. Turkey», та «Beyeler v. Italy»).
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Lelas v. Croatia»).
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем вчинено дії та прийняті рішення з порушення цього принципу, що свідчить про порушення при цьому гарантій, передбачених ст.1 Першого протоколу до Конвенції, як для позивачів, так і для Третіх осіб.
Приймаючи до уваги те, що судом встановлено протиправність віднесення відповідачем зазначених вище Договорів застави майнових прав, Угод щодо зміни кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитними договорами до нікчемних, то в останнього обов'язок, визначений ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не виникає, у тому числі щодо повідомлення сторін про нікчемність цих договорів (правочинів).
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів, накази відповідача від 14.08.2017 року №98, від 14.08.2017 року №102 «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають визнанню протиправними та скасуванню, відповідно позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи, що при подачі адміністративного позову немайнового характеру ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3200,00 грн., то такий підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЛЕС КОМ» задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2 щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору №01-1333/Т від 17 квітня 2013 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРІАН ДІО» та Кредитного договору №01-1647/Т від 27.12.2013 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРЛЕС КОМ», а саме щодо правочинів (договорів):
-Додаткова угода №4 від 24.07.2014 року до Кредитного договору №01-1333/Т від 17 квітня 2013 року, що укладена між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ТОВ «КАРІАН ДІО»;
-Договір застави майнових прав №01-1333/Т/2 від 03.07.2014 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ОСОБА_1;
-Додаткова угода №3 від 24 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1647/Т від 27 грудня 2013 року, що укладена між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ТОВ «АРЛЕС КОМ»;
-Договір застави майнових прав №01-1647/Т/6 від 02.06.2014 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ОСОБА_3;
-Договір застави майнових прав №01-1647/Т/7 від 24.07.2014 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ОСОБА_1.
Визнати протиправними та скасувати прийняті Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_2 накази від 14.08.2017 року №98, від 14.08.2017 року №102 «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів».
Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2 здійснені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_6