Справа № 225/4742/17
Суддя: Довженко О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/225/92/2017
Справа № 225/4742/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне та вмотивоване)

24 жовтня 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Довженко О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Панасенко Г.Ю.,

позивача: ОСОБА_1В;

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, в якому зазначила, що вона отримує пенсію в Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області за віком з серпня 2016 року.

З серпня 2017 року позивачу припинено виплату пенсії, у звязку із ненаданням позивачем довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, що стало приводом для звернення до суду за захистом порушеного права.

Позивач у судовому засіданні уточила позовні вимоги, окрім іншого, додавши вимогу про зобовязання пенсійного фонду поновити виплату їй пенсії з 01.08.2017 року. Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала повністю, просила задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, уповноважений представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності №4615/08 від 22.05.2017 року, проти позову заперечувала, наполягаючи на відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача та уповноваженого представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши в ході вирішення спору, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, дійшов висновку щодо обгрунтованості позовних вимог, з огляду на викладене нижче:

так, судом встановлено, що з 01.11.2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку в Пологівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області згідно електронної справи, як внутрішньо переміщена особа.

Розпорядженням Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області №301 від 26.06.2017 року, з 01.01.2015 року позивача взято на облік, як внутрішньо переміщену особу на підставі даних електронної справи та особистої письмової заяви ОСОБА_1 від 01.06.2017 року.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що даний Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

У звязку з наведеним, Управління пенсійного фонду керувалось нормативно-правовими актами, що визначають порядок та умови виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, а саме: Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 18.02.2016 року №136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування». Вищезазначені нормативні акти не позбавляють права позивача на отримання пенсії, а встановлюють певний порядок її отримання в умовах проведення анти терористичної операції.

Також, уповноважений представник відповідача вважає, що особа, яка до 07.04.2014 року була зареєстрована на території проведення антитерористичної операції, у подальшому, зареєструвала місце проживання на території, підконтрольній українській владі, після початку антитерористичної операції, а саме з 07.04.2014 року вважається внутрішньо переміщеною особою.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що з 04.12.2007 року позивач була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

08.08.2016 року позивача знято з реєстрації та того ж дня, 08.08.2016 року, її місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, виплату пенсії позивачеві припинено до зясування фактичного місця проживання та у звязку із відсутністю у відповідача інформації про реєстрацію особи в Єдиній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Викладені вище фактичні обставини справи сторонам не оспорюються. Спірним є питання правомірності дій Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:

так, в ч.2 ст.71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З матеріалів справи вбачається, що підставою припинення виплати пенсії стала відсутність у відповідача інформації про реєстрацію особи в Єдиній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, тобто, до зясування пенсійним фондом фактичного місця проживання позивача.

В свою чергу, згідно ст.49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч.1 ст.49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як «до зясування фактичного місця проживання та із відсутністю інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб». Відповідач не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати пенсії.

Згідно з Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться, зокрема, до паспорта громадянина України.

Ця обставина була відома відповідачеві, що підтверджується, як письмовими запереченнями проти позову, матеріалами пенсійної справи позивача, так і самим відповідачем.

Між тим, відповідачем не зазначено норми закону, якою б визначала в якості однієї з підстав невиплати вже призначеної пенсії, як ненадання особою, місце проживання якої зареєстроване не території, яка підвідомча відповідачу, довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що припинення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, у звязку з чим зазначену вище бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області слід визнати протиправною, зобов'язавши відповідача відновити виплату позивачеві пенсії з 01 серпня 2017 року.

При цьому, слід зазначити, що, згідно з п.1 ч.1 ст.256 КАС України, постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів виконуються негайно у межах суми стягнення за один місяць.

Окрім того, згідно з приписами ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи, що рішення ухвалене на користь позивача, на підставі вимог ст.ст.94, 97,98 КАС України, ч.7 ст.6 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку про наявність правових підстав для присудження позивачеві сплаченого ним на користь держави судового збору в розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області, адже іншого порядку розподілу судового збору між сторонами у даному випадку процесуальним законом не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 7, 17-19, 94,97,98,99, 104-106, 159, 161, 162 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати дії Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області () щодо припинення з 01 серпня 2017 рокувиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, - протиправними.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області () поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, з 01 серпня 2017 року.

Постанова в частині виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області подати звіт про виконання судового рішення протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Дзержинський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя