Справа № 804/400/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2017 рокусправа № 804/400/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Національної поліції України

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2017 року по справі №804/400/17 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1) зобовязати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області надати позивачу довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції, за формою, що міститься в додатку 1 до Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 413 від 20 серпня 2014 року;

2) визнати бездіяльність Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, щодо не прийняття рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій (відмови в наданні такого статусу) за формою, що міститься у додатку до Положення про Комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників, затвердженого Наказом МВС України від 23.05.2016 р. № 405, протиправною;

3) зобовязати Національну поліцію України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій шляхом оформлення рішення про визнання учасником бойових дій, за формою, наведеною у додатку до Положення про Комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників, затвердженого Наказом МВС України від 23.05.2016 р. № 405.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він, як працівник

поліції, безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Не дивлячись на те, що вказаний факт документально підтверджено та фактично не заперечується відповідачами, йому безпідставно не встановлюють статусу учасника бойових дій.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправними дії Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, у відмові встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1;

зобовязано Національну поліцію України в особі Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивована наявністю у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій як особі, яка безпосередньо приймала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджено відповідними доказами. Крім цього, встановивши право позивача та фактичну відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушено права є зобовязання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Національна поліція України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що заявник апеляційної скарги фактично не погоджується з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність у позивача права на встановлення статусу учасника бойових дій. З цього приводу заявник апеляційної скарги вказує на те, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (п.19 ст.6 Закону) визначає вичерпний перелік осіб, яким може бути встановлений статус учасника бойових дій і до таких осіб, зокрема, віднесено поліцейських, яким, у розуміні ст..17 Закону України «Про Національну поліцію», не був позивач. Крім цього, відповідач вказує на те, що суд першої інстанції, зобовязавши надати позивачу статус учасника бойових дій, фактично втрутився у дискреційні повноваження Комісії Національної поліції, якій надано повноваження щодо прийняття рішення про встановлення статусу учасника бойових дій.

Позивач своїм процесуальним правом щодо оскарження рішення суду, в частині не задоволених позовних вимог, не скористався.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №277 о/с від 03.07.2015р. ОСОБА_1 призначено фахівцем 2-ої категорії групи матеріального забезпечення полку патрульної служби міліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУМВС.

Наказом Головного управління Національної поліції від 07.11.2015 №1 о/с призначено, зокрема таким, що прибув за переведенням із Міністерства внутрішніх справ, з установленням посадових окладів згідно штатного розпису, з 07 листопада 2015 року, ОСОБА_1 слюсарем з ремонту автомобілів полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Наказом ГУНП від 10.12.2015 року №34 о/с дск наказано відрядити у службове відрядження для виконання трудових обовязків фахівців полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 ГУНП з 10 грудня 2015 року до особливого розпорядження, у розпорядження керівника АТО на території Луганської та Донецької областей … ОСОБА_1, слюсарем з ремонту автомобілів полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 ГУНП (п.2).

Згідно витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ від 15.12.2015 №349, наказано вважати, такими, що прибули до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення з метою виконання службових (бойових) завдань нижчепойменованих працівників Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 10 грудня 2015 року, зокрема, ОСОБА_1 слюсаря з ремонту автомобілів полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 (п.1.1.2.3).

Наказом ГУНП від 15.01.2016 року №11 о/с дск наказано відрядити у службове відрядження для виконання трудових обовязків фахівців полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 ГУНП в Дніпропетровській області з 16 січня 2016 року до особливого розпорядження, у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей до … Донецької області ОСОБА_1, слюсарем з ремонту автомобілів полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 ГУНП (п.9).

Згідно витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ від 19.01.2016 №19, наказано вважати такими, що вибули зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення до пункту постійної дислокації нижчепойменованих працівників Національної поліції України, ОСОБА_3 служби поліції особливого призначення Дніпро-1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 15 січня 2016 року, зокрема, ОСОБА_1 слюсаря з ремонту автомобілів полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 (п.2.1.1.1.4.1).

ОСОБА_2 в період з 10.12.2015 по 15.01.2016, з 16.01.2016 по 25.02.2016 приймав безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується Довідками від 18.05.2016 №2720/Рп, від 28.01.2016 №25-134, від 15.12.2016 №8/8-Т-107.

17 травня 2016 року ГУНП в Дніпропетровській області надіслано до Національної поліції матеріали для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

15 липня 2016 року комісією Національної поліції з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України прийнято рішення, згідно якого з урахуванням вимог ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та відповідно до пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій, п.п.6 п.2 розділу II Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 23.05.2016р. №405, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.06.2016р. за № 857/28987, матеріали щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій направлено до ГУНП в Дніпропетровській області на доопрацювання через відсутність підстав надання такого статусу.

Рішенням Комісії від 19.12.2016р. №Т-1761/12/2/2/01-2016 матеріали щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій повторно направлено до ГУНП в Дніпропетровській області на доопрацювання.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, з огляду на наступне.

Так, підстави та перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій, визначено частиною першою статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції, чинній на час проходження позивачем військової служби, далі - Закон).

Згідно зі абз. 1 пунктом 19 частини 1 цієї статті Закону, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Механізм надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абз. 1 пункту 19 частини 1 статті 6 Закону, визначений Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок № 413).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов'язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв'язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

У відповідності до пункту 4 Порядку № 413, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Виходячи з аналізу наведених норм права, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив про наявність у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій як особа, яка безпосередньо приймала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, у складі полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, які не заперечуються відповідачами щодо безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим рішення суду, в частині задоволених вимог щодо визнання протиправними дії Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, у відмові встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1.

Щодо висновків суду першої інстанції про належний спосіб судового захисту порушеного права позивача та доводів заявника апеляційної скарги про втручання в дискреційній повноваження, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, суд першої інстанції, встановивши суть спірних правовідносин між сторонами, дійшов висновку про те, що належним способом захисту права позивача є зобовязання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій.

Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що захист прав у сфері публічно-правових відносин, враховуючи положення ч.3 ст.105, ч.2 ст.162 КАС України, можливий у спосіб зобовязання відповідача прийняти певне рішення чи зобовязання вчинити певні дії.

Оскільки, у спірному випадку судом першої інстанції було встановлено те, що повертаючи для опрацювання матеріали відносно встановлення позивачу статусу учасника бойових дій, Комісія фактично відмовила у встановленні такого статусу, а також прийнявши до уваги право позивача на встановлення такого статусу, суд першої інстанції вказав на те, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випаду, є зобовязання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій.

Таке рішення суду першої інстанції, у спірному випадку, суд апеляційної інстанції вважає законним і обґрунтованим з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з повноважень суду щодо прийняття рішення про зобовязання відповідача прийняти певне рішення чи зобовязання вчинити певні дії. Такі повноваження суду передбачені ч.3 ст.105, ч.2 ст.162 КАС України.

Суд першої інстанції дійшов також правильного висновку і про те, що Комісією двічі фактично було відмовлено позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій, що прямо вбачається з рішення комісії Національної поліції з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 15 липня 2016р., в якому зазначено, що матеріали відносно позивача направляються для доопрацювання через відсутність підстав для надання статусу учасника бойових дій. Тобто, підставою для повернення документів відносно позивача фактично стала позиція Комісії щодо відсутності у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій.

При цьому, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що позивачу, у спірному випадку, фактично було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, суд апеляційної інстанції враховує і те, що Положенням про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України №405 від 23.05.2016р. (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), було затверджено лише форму рішення про визнання учасником бойових дій, у звязку з чим, що було підтверджено і представником відповідача у судовому засіданні, Комісією не оформлювалось рішення про відмову у наданні такого статусу, а документи відносно позивача проверталися для доопрацювання.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, які свідчать як про право позивача на встановлення статусу учасника бойових дій так і про відмову відповідача у встановленні позивачу такого статусу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту права, який фактично призведе до поновлення порушеного права, є зобовязання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведеніки у субєкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобовязати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, визначення судом, у спірному випадку, зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2017 року по справі №804/400/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 31.10.2017р.р. )

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк