Справа № 295/13640/16-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року м. Київ К/800/362/17

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:
Калашнікової О.В., Єрьоміна А.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року у справі №295/13640/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності від 19 серпня 2016 року;
зобов`язати відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 18.06.2007 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, встановленого частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування.
Посилався на незаконність відмови у виплаті допомоги, оскільки днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності.
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги під час встановлення йому групи інвалідності у 2005 році.
Житомирський апеляційний адміністративний суд рішенням від 19 грудня 2016 року постанову суду першої інстанції скасував та ухвалив нову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності від 19 серпня 2016 року. Зобов`язано відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи з 18.06.2007 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, встановленого частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування.
Ухвалюючи таке рішення, апеляційний суд прийшов до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і в тому разі, коли інвалідність настала внаслідок захворювання, яка мало місце в період проходження служби.
У касаційній скарзі представник Міністерства оборони України, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені апеляційним судом, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції. Вказує на те, що дата підвищення інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності.
З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року Закон № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За змістом частини другої статті 16 цього Закону у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.
У разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд України в рішенні від 18 листопада 2014 року (справа №21-446а14) вказав, що виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону №2011-ХІІ, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Як установлено судами попередніх інстанцій, захворювання позивача отримане під час проходження військової служби у зв`язку з чим 18 червня 2006 року його визнано інвалідом 2 групи.
Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням викладеного, апеляційним судом винесено законне і обґрунтоване рішення, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України відхилити, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: