Справа № 202/4675/17 (2-а/202/202/2017)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2017 рокусправа № 202/4675/17 (2-а/202/202/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2, діє на підст. Договору.

відповідача: - Сєдих О.А., дов. від 3.01.17

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 р. у справі № 202/4675/17 (2-а/202/202/2017)

за позовом ОСОБА_4

до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради

про визнання дій противоправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2017 р. ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення її родині в особі неї та її чоловіка щомісячної адресної допомоги на підставі її заяви від 07.11.2016 року, зобов'язати відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату її родині вказаної допомоги від 07.11.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо відмови у виплаті державної допомоги, оскільки позивачем дотримано всіх необхідних вимог закону щодо призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 р. у справі № 202/4675/17 (2-а/202/202/2017) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визнання дій противоправними, зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Судом встановлено, що відповідачем неодноразово призначалась та припинялась виплата адресної допомоги позивачу та членам її сім'ї. Дослідивши обставини справи з врахуванням приписів Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, суд дійшов висновку, що оскільки у спірні періоди позивач та її чоловік не були працевлаштовані, то відповідно виплата допомоги припинена правомірно, у відповідності до приписів Порядку.

Постанову суду мотивовано встановлення правомірності дій відповідача.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 р. у справі № 202/4675/17 (2-а/202/202/2017), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не достатньо ретельно дослідив обставини по справі та не взяв до уваги той факт, що позивач та її чоловік є належним чином працевлаштовані, а отже мають право на виплату адресної допомоги. Крім того, скаржник вказує на те, що період роботи позивача за цивільно-правовим договором також є належним працевлаштуванням в розумінні вимог порядку, оскільки винагорода за роботу за цивільно-правовим договором обтяжується єдиним соціальним внеском, і така робота підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представниками сторін підтримано правові позиції сторін по суті спору, надані пояснення та заперечення на доводи апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників , колегія суддів вважає наявними підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_4 та її родина є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідкою №1 від 27.03.2015 року, виданою УПСЗН Індустріальної районної у м. Дніпро ради.

Спірні відносини між позивачем та Управлінням праці та соціального захисту населення виникли з приводу призначення та виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Так, щодо обставин по справі, в хронології їх виникнення.

27.03.2015 року позивач разом із членами своєї родини звернулась до Управління з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, а саме: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Довідки отримані членами родини ОСОБА_6 в той же день. Разом із заявами про взяття на облік, ОСОБА_4 надано заяву на запит особової справи з УПСЗН Первомайської міської ради Миколаївської області та продовження виплати адресної допомоги за новим місцем проживання в м. Дніпрі.

28.05.2015 року, у зв'язку з надходженням особової справи ОСОБА_4, продовжено виплату адресної допомоги з 01.05.2015 року по 04.05.2015 року у розмірі 1326 грн. (на чоловіка, як на працюючу особу в розмірі 442 грн. та на дитину - 884 грн.) Виплата допомоги на ОСОБА_4 припинена з 05.03.2015 року у зв'язку з тим, що заявниця була непрацюючою особою.

Розпорядженням УПСЗН призначено допомогу на наступний період з 05.05.2015 року по 04.11.2015 року в розмірі 1326 грн. (на чоловіка, як на працюючу особу в розмірі 442 грн. та на дитину - 884 грн.). Виплата допомоги на ОСОБА_4 не призначалась як на непрацюючу особу.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 09.11.2015 року, відповідачем призначено допомогу на новий період з 05.11.2015 року по 04.05.2016 року в розмірі 1326 грн. (на чоловіка, як на працюючу особу в розмірі 442 грн. та на дитину - 884 грн.). Виплата допомоги на ОСОБА_4 не призначалась як на непрацюючу особу.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 05.05.2016 року, відповідачем призначено допомогу на новий період з 05.05.2016 року по 28.09.2016 року в розмірі 1326 грн. (на чоловіка, як на працюючу особу в розмірі 442 грн. та на дитину - 884 грн.). Виплата допомоги на ОСОБА_4 не призначалась як на непрацюючу особу.

Відповідачем встановлено, що з 29.02.2016 року ОСОБА_5 був звільнений, внаслідок чого УПСЗН проведено перерахунок призначеної допомоги в межах терміну призначення допомоги з 01.03.2016 року по 04.05.2016 року:

- з 05.11.2015 року по 28.02.2016 року - 1326 грн. (884 грн. на дитину та 442 грн. на чоловіка);

- з 01.03.2016 року по 04.03.2016 року - 1105 грн. (221 грн. (50%) на чоловіка та 884 грн. на дитину);

- з 05.03.2016 року по 04.05.2016 року - 884 грн. (лише на дитину).

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 03.10.2016 року, відповідачем призначено допомогу на новий період з 05.05.2016 року по 04.11.2016 року у розмірі 884 грн. - на дитину.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 07.11.2016 року, відповідачем призначено допомогу на новий період з 07.11.2016 року по 06.05.2017 року у розмірі 884 грн. - на дитину.

Особова справа ОСОБА_4 направлена до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат для приведення виплат у відповідність з розпорядженнями відповідача. Спеціалістами центру здійснено коригування виплат, шляхом зменшення розміру переплати за рахунок допомоги на дитину.

Не погодившись з діями органу соціального захисту позивач звернулась до суду за захистом порушеного права на належний соціальний захист.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінетів Міністрів України від 01.10.2014 року №505, передбачає надання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах ( у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців (п. 1 Порядку).

Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, визначено що грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Призначення та виплату грошової допомоги здійснюють органи: соціального захисту населення за фактичним місцем проживання (перебування) за заявою уповноваженого представника сім'ї.

Згідно п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року за № 505 якщо в складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Відповідно до п. 7 вищезазначеного Порядку надання щомісячної адресної допомоги для одержання допомоги у встановлених розмірах на наступний період особи працездатного віку мають працевлаштуватися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості. Якщо працездатний член сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувався, або перебуває у трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції і фактично не працює, розмір допомоги для цих осіб на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п. 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Відповідно до п.12 Порядку виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, припинення виплат адресної допомоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 здійснено з підстав не працевлаштування позивача та її чоловіка.

Проте згідно до пояснень позивача, що підтверджені матеріалами справи, з 10.04.2015 року по 29.02.2016 року ОСОБА_5 був працевлаштований в ТОВ «Тайгер Плюс», що підтверджується записами трудової книжки. З 01.03.2016 року по 20.05.2016 року ОСОБА_5 працював за цивільно-правовим договором про надання послуг з ТОВ «Вето»; з 13.07.2016 року працевлаштований до ТОВ «Конром».

ОСОБА_4 з 18.01.2016 року по 29.02.2016 року працювала за трудовим договором у ФОП ОСОБА_7 на посаді психолога, з 01.03.2016 року працевлаштована до ФОП ОСОБА_8 де і працює до теперішнього часу.

Про всі зміни щодо працевлаштування ОСОБА_4 своєчасно, відповідно до приписів п. 12 Порядку повідомляла УПСЗН, що не заперечується відповідачем.

Висновки суду першої інстанції про те, що обов'язковою умовою для призначення грошової допомоги працездатним особам повинна бути наявність їх працевлаштувалися згідно КЗпП України, а укладений цивільно-правовий договір не свідчить про її працевлаштування за нормами КЗпП України, є помилковим з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст.3 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на вільно обрану зайнятість.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5, уклавши цивільно-правові договори є працевлаштованою особою.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для призначення адресної допомоги ОСОБА_9 з підстав припинення виплати допомоги з 05.03.2015 року, колегія суддів також відхиляє з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2015 року розпорядженням Первомайського УПСЗН припинено виплату адресної допомоги ОСОБА_4

Проте, звертаючись до УПСЗН Індрустріальної районної у місті Дніпра ради, з заявою про призначення допомоги, ОСОБА_4 будучи працевлаштованою особою, просила призначити виплату допомоги на підставі довідки внутрішньо переміщеної особи, виданої УПСЗН Індрустріальної районної у місті Дніпра ради.

Таким чином, позивач зверталась не за поновленням попередньо призначених виплат, а за призначенням грошової допомоги на підставі довідки, виданої відповідачем, тому посилання відповідача на порушення ОСОБА_4 пунктів 7, 12 Порядку є безпідставним.

Посилання відповідача на ту обставину, що зміна місця проживання та отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за новим місцем проживання не є підставою для призначення допомоги за новими обставинами, а є підставою для продовження виплати допомоги, призначеної за попереднім місцем проживання або призначенні допомоги на наступний період при збереженні обставин, що існували за попереднім місцем виплати допомоги та надають право на отримання такої допомоги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як зазначалось вище, позивач звернулася за призначенням допомоги після працевлаштування.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що на момент звернення ОСОБА_4 до відповідача із заявою про призначення допомоги 07.11.2016 року будь-яких обставин, передбачених Порядком для відмови у призначення допомоги ОСОБА_9 та ОСОБА_5. не існувало.

Таким чином, вимоги позивача є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, порушено норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 р. у справі № 202/4675/17 (2-а/202/202/2017) - задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 р. у справі № 202/4675/17 (2-а/202/202/2017) - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 07.11.2016 року.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 07.11.2016 року.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко