Справа № 805/2675/17-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 р. Справа № 805/2675/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1

ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3 міськрайонного відділу державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

про скасування постанов

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанов в частині накладання арешту з забороною відчуження та оголошення у розшук належного на праві власності ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, транспортного засобу: тип - легковий джип, марка JEEP CHEROKEE, випуску 1994 року, колір чорний, двигун V= 3966 куб.см. (В), кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер АН 9590АО, Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії КХС № 918110, видане Артемівським МРЕВ Донецької області ДАЇ ГУ УМВС України 12 листопада 2005 p., а саме:

- постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2009 року ВП № 13239145 винесена на підставі вимоги Управління Пенсійного фонду України в місті Артемівську від 01.06.2009 року № Ю-707 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 2157 грн. 24 коп.;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.03.2012 року ВП № 33045280 на підставі виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 23.01.2012 року № 2а/0570/14009 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 4937 грн. 81 коп.;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.06.2014 року ВП № 33389942 на підставі вимоги Управління Пенсійного фонду України в місті Артемівську та Артемівському районі від 01.06.2012 року № Ф 321 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 7072 грн. 92 коп.;

- постанову про оголошення розшуку майна боржника від 16.02.2015 року ВП № 33389942 винесена на підставі вимоги Управління ПФУ в місті Артемівську та Артемівському районі від 01.06.2012 року № Ф321 про стягнення з ОСОБА_1ІІ. заборгованості в розмірі 7072грн. 92 коп. Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважає позивач, постанови, які оскаржуються, прийняті відповідачем з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений нормами чинного законодавства.

Зазначає, що наявність арештів та оголошення майна позивача в розшук перешкоджає його добровільній реалізації з метою погашення кредитного боргу.

Враховуючи викладене, просить скасувати зазначені постанови державного виконавця в частинах накладання арешту та заборони відчуження та оголошення у розшук.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час на місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час на місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, суд зясував наступні обставини справи.

Постановою ВДВС Артемівського МРУЮ від 03.06.2009 року, на підставі вимоги Управління Пенсійного фонду України в місті Артемівську від 01.06.2009 року № Ю-707 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 2157 грн. 24 коп. на користь стягувача - УПФУ в м. Артемівську, відкрите виконавче провадження № 13239145 та на все майно ОСОБА_1 накладений арешт (а.с. 32).

Постановою ВДВС Артемівського МРУЮ від 07.03.2012 року в межах виконавчого провадження № 33045280, відкритого на підставі виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 23.01.2012 року № 2а/0570/14009 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 4937 грн. 81 коп. на користь стягувача - держави в особі Артемівської ОДПІ, на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 накладений арешт та заборонене відчуження будь-якого його майна (а.с.30).

Постановою ВДВС Артемівського МРУЮ від 16.06.2014 року в межах виконавчого провадження № 33389942, відкритого на підставі вимоги Управління Пенсійного фонду України в місті Артемівську та Артемівському районі від 01.06.2012 року № Ф 321 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 7072 грн. 92 коп. на користь стягувача - УПФУ в м. Артемівську та Артемівському районі, на транспортні засоби, належні ОСОБА_1 накладений арешт та заборонене відчуження всього його майна(а.с. 31).

Постановою ВДВС Артемівського МРУЮ від 16.02.2015 року в межах виконавчого провадження № 33389942, відкритого на підставі вимоги Управління Пенсійного фонду України в місті Артемівську та Артемівському районі від 01.06.2012 року № Ф 321 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 7072 грн. 92 коп. на користь стягувача - УПФУ в м. Артемівську та Артемівському районі, оголошений розшук транспортних засобів, які належать ОСОБА_1

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить скасувати зазначені постанови.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час спірних взаємовідносин.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час спірних взаємовідносин, примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Таким чином, відповідач у справі субєкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обовязок по примусовому виконанню виконавчих документів.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час спірних взаємовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час спірних взаємовідносин, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час спірних взаємовідносин, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»;

10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі виконавчих документів у звязку з наявністю у позивача заборгованості перед стягувачами.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначені заходи примусового виконання рішень, відповідно до якої заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до п.п. 5.6.1 п.5.6 Інструкції «Про поведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Абзацем 5 частини 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п. 5.6.2 п. 5.6 Інструкції «Про проведення виконавчих дій» визначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч. 1 - 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, відповідачем проведені дії, спрямовані на виконання виконавчих документів шляхом арешту майна боржника та розшуку майна боржника, тобто виносячи постанови, які оскаржуються, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тобто, підставою для скасування накладення арешту на майно є закінчення виконавчого провадження.

Позивачем не надано суду доказів закінчення виконавчих проваджень, в межах яких накладені арешти на його майно та оголошений розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки постанови, які оскаржуються, винесені відповідачем на підставі виконавчих документів про стягнення з позивача суми боргу, доказів погашення боргу та закінчення виконавчих проваджень не надано, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», Цивільним кодексом України, ст. 2, ст. 7-15, ст. 69 72, ст. 86, ст. 94, ст. 122-154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанов в частинах накладання арешту з забороною відчуження та оголошення у розшук належного на праві власності ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, транспортного засобу: тип - легковий джип, марка JEEP CHEROKEE, випуску 1994 року, колір чорний, двигун V= 3966 куб.см. (В), кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер АН 9590АО, Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії КХС № 918110, видане Артемівським МРЕВ Донецької області ДАЇ ГУ УМВС України 12 листопада 2005 p., а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2009 року ВП № 13239145, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.03.2012 року ВП № 33045280, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.06.2014 року ВП № 33389942, постанову про оголошення розшуку майна боржника від 16.02.2015 р. ВП № 33389942 відмовити повністю.

Постанова Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Давиденко Т.В.