Справа № 759/1928/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/1928/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Величко Т.О. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

25 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Губської О.А., Сорочка Є.О.

за участю секретаря: Бордунової К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення, щомісячних виплат на дітей шкільного віку та грошову допомогу до 5 травня за період 2010 р.,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2013 року у справі № 2-а/759/127/13 частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління соціального захисту населення Святошинського району у м. Києві, скасовано постанову Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2013 року та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Заява мотивована тим, що 04.10.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гречухом О.Я. на підставі ст.ст. 17,19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52426835, якою боржнику надано строк на самостійне виконання рішення суду. Згідно повідомлення Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, бюджетні призначення на проведення компенсаційних виплат для забезпечення виконання судових рішень у Державному бюджеті не передбачено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2013 по справі №2-а/759/127/13 шляхом стягнення з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 169 816 грн. 00 коп.

На вказану ухвалу суду Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, яким не передбачено виконання рішень зобов'язального характеру, унеможливлюють їх виконання.

При цьому, суд першої інстанції послався на положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та прийшов до висновку, що виходячи з положень цього Закону та приписів Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, органи Казначейства на теперішній час не мають повноважень для зобов'язання іншого органу вчинити певні дії та можливості прийняти до виконання виконавчий документ без зазначення про стягнення з державного органу конкретної суми коштів.

Колегія суддів знаходить помилковим такий висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 та ст. 3 Закону № 4901-VI, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Наведені положення не суперечать ч. 2 ст. 3 Закону № 4901-VI, відповідно до якої рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що рішення про стягнення коштів з державних органів, дійсно, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Пунктом 3 Порядку № 845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440), яким передбачено, що рішення - це виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Відповідно до п. 3 Порядку № 440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Порядком № 440 визначено перелік документів, які заявник подає до органу державної виконавчої служби, в т.ч. оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію); у разі зміни способу і порядку виконання рішення до виконавчого документа або рішення суду заявник додає відповідну ухвалу суду про зміну способу і порядку виконання рішення; передбачено, яким чином ведеться облік таких рішень в органах державної виконавчої служби.

Згідно п. 13 Порядку № 440, передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік (п. 19 Порядку № 440).

Згідно п. 20 Порядку № 440, погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року.

Отже, чинним законодавством України встановлено механізм виконання відповідних судових рішень, визначено порядок дій органів державної виконавчої служби при надходженні до них відповідних судових рішень, боржниками за якими є органи, визначені в Законі України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Але відповідно до вищенаведених правових норм виконання судових рішень зобов'язального характеру можливе за умови, якщо за ними проведено нарахування відповідних виплат, але нараховані кошти не виплачено.

Відповідно до вищенаведених правових норм можливе виконання судових рішень про стягнення коштів, боржниками за якими є органи, визначені в Законі 1404-VIII, а не рішень зобов'язального характеру. Тобто, виконання судових рішень зобов'язального характеру в порядку Закону 1404-VIII та Поряду № 845, можливе лише за умови, якщо за ними проведено нарахування відповідних виплат, але нараховані кошти не виплачено.

Аналогічну позицію підтримав також і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 23.01.2017 (справа № 357/10533/16-а).

Як зазначалося вище, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2013 року у справі № 2-а/759/127/13 частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління соціального захисту населення Святошинського району у м. Києві, скасовано постанову Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2013 року та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва і Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_2 щорічної грошової допомоги на оздоровлення, щомісячних виплат на дітей шкільного віку та грошову допомогу до 5 травня за період 2010 рік - протиправними.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва і Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 щорічну грошову допомогу на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік, з урахуванням раніше виплаченої суми за вказаний період та виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва і Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 нарахувати і виплатити грошову допомогу до 5 травня відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком за 2010 рік, з урахуванням раніше виплаченої суми за вказаний період та виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва і Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 щомісячні виплати на дітей шкільного віку: ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.), відповідно до ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2010 року, з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На думку заявника, зміна способу виконання із «зобов'язати» на «стягнути» призведе до фактичного виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2013р., оскільки держава на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» гарантує виконання рішення суду зобов'язального характеру, які ухвалені виключно до 01 січня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI (набрав чинності з 1 січня 2013 року), держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган, тобто зазначеною нормою Закону передбачено виконання судових рішень і зобов'язального характеру.

У зазначеному Законі немає заборони виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, у резолютивній частині яких замість слів «стягнути» записано «зобов'язати виплатити». При наявності такої заборони законодавець в обов'язковому порядку у прикінцевих та перехідних положеннях Закону мав би передбачити рекомендацію судам привести свої рішення у відповідність з цим Законом шляхом зміни способу виконання судових рішень. Проте цього зроблено не було, а тому висновок суду першої інстанції про те, що зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, якими не передбачено виконання рішень зобов'язального характеру, унеможливлюють їх виконання, не можна визнати обґрунтованим.

Підстави для зміни способу виконання судового рішення відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» могли б виникнути лише у випадку, коли після звернення стягувача за правилами частини другої статті 3 цього Закону до Державної казначейської служби України із заявою про виконання рішення суду йому було відмовлено з мотивів неможливості виконання судового рішення за нормами зазначеного Закону у зв'язку з невідповідністю формулювань резолютивної частини судового рішення вимогам цього Закону.

Оскільки судом першої інстанції зазначених обставин не встановлено, законних підстав для зміни способу виконання судового рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року та постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 41, 199, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі № 759/1928/13-а - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Губська О.А.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено - 27.10.2017р.

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Сорочко Є.О.

Губська О.А.