Справа № П/811/3509/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" жовтня 2017 р. м. Київ К/800/9202/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів:Черпака Ю.К.,Швеця В.В.,

при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до прокуратури Кіровоградської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою прокуратури Кіровоградської області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до прокуратури Кіровоградської області (далі - Прокуратура) в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 14 грудня 2015 року № 742к (далі - спірний наказ), поновити його на посаді прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури, зарахувати до стажу роботи в органах прокуратури період вимушеного прогулу починаючи з 14 грудня 2015 року та по час вирішення спору, стягнути з Прокуратури на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 14 грудня 2015 року по час вирішення спору і моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірний наказ не ґрунтується на вимогах закону і порушує його права, а відтак ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано спірний наказ, поновлено позивача на посаді прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури з 14 грудня 2015 року, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 грудня 2015 року по 14 березня 2016 року, а також моральну шкоду у розмірі 3000 гривень.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині задоволених вимог, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що із прийняттям Закону України «По прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII законодавцем запроваджено принципово нові підходи щодо питань призначення на посади прокурорів та оновлення кадрового складу. Тому суд виходячи з вимог цього Закону та з результатів кваліфікаційного іспиту позивача, дійшов до висновку, що наказ про звільнення останнього винесений в межах повноважень та чинного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов апеляційний суд виходив з того, що відповідач, видаючи спірний наказ, діяв всупереч вимог законодавства, порушив права позивача і не дотримався його трудових гарантій, передбачених Кодексом законів про працю України.

Проте, до такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов в порушення норм матеріального і процесуального права з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, позивач з 26 червня 2015 року працював в органах прокуратури на різних посадах, а 3 серпня 2015 року на посаді прокурора прокуратури м. Кіровограда.

На виконання вимог статей 7, 12 та пункту 1 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII; в редакції періоду спірних правовідносин) Генеральним прокурором України видано наказ від 23 вересня 2015 року № 83ш, пунктом 1 якого у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Кіровоградської області. Зокрема, пунктом 1.1 зазначеного наказу виключено штатний розпис прокуратури м. Кіровограда і пунктом 1.2 включено штатний розпис Кіровоградської місцевої прокуратури.

Тобто, вказаний наказ діяв з 15 грудня 2015 року.

Згідно нового штатного розпису в Кіровоградській місцевій прокуратурі створено 40 вакантних посад прокурорів.

30 вересня 2015 року позивача попереджено про звільнення з займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з реорганізацію органу прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі 14 грудня 2015 року.

В подальшому, спірним наказом відповідача ОСОБА_4 був звільнений з займаної посади з 14 грудня 2015 року на підставі пункту 9 частини 1 статті і 51 Закону № 1697-VII і пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Тобто звільнення позивача відбулось з декількох підстав, які передбачені як нормами спеціального так і загального законодавства.

При цьому, колегія суддів наголошує, що при вирішенні спорів про звільнення публічних службовців пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Порядок проходження служби в органах прокуратури регламентовано Законом України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-XII, в частині, що не втратив чинність згідно Закону № 1697-VII) і Законом № 1697-VII.

Зокрема, абзац 1 статті 46-2 Закону № 1789-XII, яким була встановлена можливість звільнення прокурорів з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю втратив чинність, натомість, у Законі № 1697-VII така можливість відсутня.

Статтею 51 Закону № 1697-VII визначено загальні умови звільнення прокурора з посади, зокрема, у відповідності до пункту 9 частини 1 цієї статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Пунктом 1 Розділу ХІІ Прикінцевих положень названого Закону встановлено, що він набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім: пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28 - 38, 42, 44 - 50, 62 - 63, 65 - 79 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2016 року; статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

В свою чергу, за змістом пункту 5-1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону № 1697-VII передбачено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються, крім інших, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

На виконання наведеної норми Закону № 1697-VII наказом Генеральної прокуратури України від 20 липня 2015 року № 98, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 липня 2015 року за № 928/27373 затверджено Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури (далі - Порядок).

У відповідності з пунктом 1.2 Порядку на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Також, згідно з абзацом 1 пункту 1.4 цього ж Порядку прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

За приписами пункту 5.2 Порядку працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Заява у встановлені строки подається до кадрового підрозділу відповідної регіональної прокуратури

Згідно з положеннями пунктів 9.2, 9.4, 9.5 Порядку рейтинговий список формується робочою групою окремо для кожної місцевої прокуратури за загальним для двох тестів підсумковим балом - від більшого до меншого. Робоча група спрямовує рейтинговий список керівнику відповідної регіональної прокуратури. Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі. Призначення кандидатів на посади прокурорів відбувається після призначення їх керівників, перших заступників та заступників.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виявив бажання продовжити службу в місцевій прокуратурі, яка формується шляхом реорганізації прокуратури районного рівня для чого у встановленому вищевказаними нормами законодавства порядку подав відповідну заяву та пройшов тестування.

За результатами тестування позивач набрав 71 бал і посів 52 місце у рейтинговому списку Кіровоградської місцевої прокуратури Кіровоградської області.

Після реорганізації на підставі наказу Генерального прокурора України районної прокуратури, в якій працював позивач, у новоствореній Кіровогрдській місцевій прокуратурі передбачено 40 посад прокурорів, які були укомплектовані згідно одержаного підсумкового балу кандидата (від вищого до нижчого) та кількості штатних одиниць у місцевій прокуратурі.

Таким чином, позивач не набрав необхідну кількість балів, яка б дозволила йому зайняти вакантну посаду у Кіровогрдській місцевій прокуратурі, на яку він міг претендувати за умови успішного проходження ним тестування, а з 15 грудня 2015 року посада, яку він обіймав ліквідована.

За приписами статті 60 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Тобто, в даному випадку питання щодо права позивача на спірну посаду прокурора має невід'ємний зв'язок із конкурсом та відповідним балом, отриманим в межах процедури такого.

Суди встановили, що позивач подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури у встановлений законом строк, однак вакантні посади, які він міг би обіймати були відсутні у зв'язку з призначенням на них осіб, які набрали вищий рейтинговий бал порівняно з позивачем.

У розумінні пункту 2 частини 2 статті 51 Закону № 1697-VII особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є, крім інших, керівник регіональної прокуратури - щодо прокурорів відповідної регіональної прокуратури та прокурорів місцевих прокуратур, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

При цьому, колегія суддів вважає доводи позивача щодо неможливості його звільнення без відповідного подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів необґрунтованими, оскільки у відповідності до підпункту 4 пункту 5-1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону № 1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII Прикінцевих положень цього Закону, прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому скасування його постанови судом апеляційної інстанції є помилковим.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокуратури Кіровоградської області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року скасувати та залишити в силі постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: Ю.К. Черпак

В.В. Швець