Справа № 817/1523/17
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2017 р.Р і в н е 817/1523/17
16год. 00хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Дочірнього підприємства "Укр - Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр- Петроль"
до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Дочірнє підприємство "Укр - Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр- Петроль" (далі - ДП "Укр - Петроль Плюс") звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - ДПІ у м. Рівному) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.04.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку на загальну суму 10889,61 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем за результатами камеральної перевірки податкової декларації з плати за землю від 20.01.2016 року №900240678 та на підставі акту перевірки від 21.03.2016 року №69/1504/30626338 було прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку на загальну суму 10889,61 грн. Вважає вказаний акт про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності неправомірним, застосування штрафних фінансових санкцій на підставі цього акту безпідставним, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. На підтвердження даних обставин вказує на недотримання податковим органом порядку проведення перевірки, передбаченого ст.78,79 Податкового кодексу України та її проведення всупереч наявності мораторію на проведення усіх видів перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік. Під час проведення перевірки встановлено порушення Податкового кодексу України, згідно з яким для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, внаслідок чого занижена сума орендної плати. Вважає такі твердження відповідача помилковими, оскільки ним не були враховані умови договорів оренди земельних ділянок, укладених між Рівненською міською радою та позивачем при визначенні розміру орендної плати. Податковий орган, фактично не будучи стороною договорів при проведенні перевірки, самостійно вніс зміни в договори оренди земельних ділянок,чим перевищив повноваження надані йому Податковим кодексом України. Зазначив, що з врахуванням вимог діючого податкового законодавства та на підставі укладених договорів позивач належним чином розрахував суму орендної плати з урахуванням індексації та подав контролюючому органу податкову декларацію з плати за землю. Крім того, на підтвердження неправомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення звернув увагу на ту обставину, що податковий орган визначивши розрахунок орендної плати, змінив тільки суму грошової оцінки та орендної плати, а ставку орендної плати (11% та 8%) залишив без змін, хоча на думку позивача повинна була застосовуватися ставка в розмірі 6% від нормативної грошової оцінки землі відповідно до діючого на час проведення перевірки Рішення Рівненської міської ради від 18.08.2011 року №1104. Також позивач вважає, що відповідачем було порушено ст.58 Податкового кодексу України, оскільки до надісланого податкового повідомлення-рішення не було додано розрахунок штрафних (фінансових) санкцій. На підставі вищенаведеного позивач просив позов задовольнити повністю, визнати протиправним та скасувати оспорюване податкове повідомлення-рішення.

Представник позивача в судовому засіданні 23.10.2017 позов підтримав повністю, у засідання 25.10.2017 не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача адміністративний позов не визнав, подав письмові заперечення, на обґрунтування яких пояснив, що податковий орган при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення діяв в межах і в спосіб, встановлений законом. Зокрема, зазначив, що статтею 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа таких земельних ділянок. Відповідно до вимог статті 286.2 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Відповідачем на підставі статті 76 глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової декларації позивача з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік. Даною перевіркою встановлено невірне обчислення позивачем річного розміру орендної плати за землю. Дана обставина підтверджується тим, що позивачем при розрахунку орендної плати за землю взагалі не враховано коефіцієнт індексації 2014, 2015 років, а застосовані суми нормативної грошової оцінки на час подачі декларації не відповідали дійсності та офіційним даним Управління земельних відносин Рівненської міської ради. З урахуванням викладеного, у задоволенні адміністративного позову просив відмовити повністю.

В судове засідання представник відповідача не прибув, справу просив розглянути у порядку письмового провадження.

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін в судовому засіданні, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження, на підставі наявних у справі доказів.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до укладених ДП "Укр - Петроль Плюс" з Рівненською міською радою договорів оренди земельних ділянок від 07.02.2002 №5 та від 16.04.2002 №36, а також додаткових договорів від 23.04.2008 року в оренді у позивача перебувають дві земельні ділянки загальною площею 4000 кв.м строком на 49 років (а.с.13-15, 20).

21.03.2016 ДПІ у м. Рівному було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій декларації ДП "Укр - Петроль Плюс" з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної форм власності від 20.01.2016 №, результати якої оформлено актом 21.03.2016 року №69/1504/30626338 (а.с.8-11, 21-31). За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання для позивача з орендної плати за земельну ділянку на загальну суму 10889,61 грн., з яких 8711,60 грн. - основний платіж та 2177,92 грн. - штрафна (фінансова) санкція (а.с.12).

Відповідно до висновків акту було виявлене заниження податкового зобов'язання внаслідок невірного обчислення позивачем річного розміру орендної плати за землю. Так, статтею 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа таких земельних ділянок. Підпунктами 288.5.1 та 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 % нормативної грошової оцінки. Рішенням Рівненської міської ради від 04.07.2013 №3122 з 1 січня 2014 року введено в дію нову нормативну грошову оцінку земель міста Рівного. Проте, позивач при обчисленні суми податку не врахував нову нормативну грошову оцінку землі, внаслідок чого і допустив заниження зобов'язання на суму 8711,69 грн. Не погоджуючись з даним податковим повідомленням - рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 161-XIV) убачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податкового кодексу України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 Кодексу). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Кодексу).

Підпунктами 288.5.1 та 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 % нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Враховуючи вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого договором оренди розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція неодноразово зазначалась колегіями суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України у постановах від 02.12.2014 року та від 14.07.2015року.

За наведених обставин суд не погоджується з твердженнями позивача щодо необхідності проведення розрахунку розміру орендної плати лише на підставі укладених договорів, без урахування вимог підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу.

Разом з тим суд зазначає таке.

Відповідно до статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пунктом 76.1 статті 71 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Разом із тим, пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року № 71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" визначено наступне: установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 01 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

з 01 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

З вказаного слідує, що обмеження стосовно проведення перевірок (в частині їх проведення виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України) стосуються лише підприємств, з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній рік. Підприємства, у яких обсяг доходів перевищує 20 мільйонів гривень за попередній рік, не підпадають під ці обмеження. Тобто, визначальним у даному випадку є обсяг доходів за попередній рік.

Таким чином, на переконання суду, пунктом 3 розділу II Прикінцевих положень Закону №71-VIII встановлюється обмеження щодо проведення всіх видів перевірок контролюючими органами суб'єктів господарювання у 2015 та 2016 роках з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік, у тому числі камеральних перевірок.

Цей висновок знаходив своє підтвердження як у листі ДФС України від 06.05.2015 року за № 16102/7/99-99-15-02-02-17 "Щодо проведення камеральних перевірок декларацій з податку на прибуток підприємств у 2015 - 2016 роках", так і у рішенні Вищого адміністративного суду України від 14.03.2017 у справі №818/1452/15.

Факту перевищення позивачем обсягу доходу у 20 мільйонів гривень за 2015 рік судом не встановлено, позивач будь-яких заяв до ДПІ у м. Рівне щодо проведення перевірки не подавав. До суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари ДП "Укр - Петроль Плюс" також не відноситься. Відповідачем не надано доказів наявності дозволу КМ України на проведення зазначеної перевірки, а також того, що оскаржувану перевірку проведено згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

За наведених підстав суд дійшов висновку, що камеральна перевірка була проведена відповідачем 21.03.2016 року всупереч встановленим чинним законодавством обмеженням на проведення перевірок протягом 2015-2016 років, а відтак прийняте за наслідками такої перевірки податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, відповідач не довів правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 07.04.2016 року №, а тому адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Згідно з вимогами ч.1 ст.94 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача присуджується сплачений судовий збір на суму 1600,00 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку на загальну суму 10889,61 грн.

Присудити на користь позивача Дочірнього підприємства "Укр - Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр- Петроль" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління державної фіскальної служби у Рівненській області судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.