Справа № 825/886/17
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2017 року Чернігів Справа № 825/886/17
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Житняк Л.О.,
за участі секретаря Стасюк Т.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Сидорчука В.М.,
представника відповідача -1 Крилова О.О.,
представника відповідача -2 Тарасенка О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними рішень, скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошового забезпечення,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду зі зміненим адміністративним позовом до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (відповідач-1), Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 (відповідач-2), в якому просить:
- визнати протиправними рішення Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України про звільнення ОСОБА_1 з військової служби;
- визнати протиправними рішення Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_1 зі списків частини;
- скасувати накази від 06.07.2016 № 368-АГ "сувора догана", від 17.10.2016 № 635-АГ "пониження в посаді" Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України;
- скасувати накази від 22.09.2016 № 477- КП "сувора догана", від 10.11.2016 № 555-КП Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 ;
- скасувати наказ від 22.02.2017 № 66-ос про звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно пункту "и" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) ч.6 із застосуванням ч.8 ст.26 в запас;
- скасувати наказ від 24.04.2017 № 138-ос про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу загону та зняття з всіх видів забезпечення;
- зобов`язати Начальника Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України поновити ОСОБА_1 , на військовій службі на посаді помічника начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 3 категорії (тип Б) з логістики в Чернігівському прикордонному загоні військова частина НОМЕР_1 ;
- стягнути з відповідачів на користь позивача грошове забезпечення в повному обсязі за час вимушеного прогулу не з вини ОСОБА_1 з 24.04.2017 до дня поновлення на військовій службі.
В судовому засіданні, представником відповідача-2 заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, у зв`язку з пропущенням строку на оскарження.
Позивач та його представник проти задоволення клопотання заперечили, вказавши, що строки звернення до суду ними порушено не було, оскільки в травні місяці представник позивача вже звертався до суду, проте позовну заяву було повернуто позивачу. Отримавши ухвалу суду та виправивши зазначені в ній недоліки, які стали підставою для повернення, позивач повторно звернувся до суду з вказаним позовом у даній справі, а тому позивачем приймалися активні дії щодо судового захисту своїх прав.
Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.
Заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступних висновків.
У відповідності до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАСУ) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Однак, згідно з ч.1 ст.99 КАСУ адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними.
Отже, досліджуючи питання строку звернення до суду, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, згідно з ч.2 ст.8 КАСУ.
За приписами ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані". Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
У свою чергу, відповідно до ч.3 ст.99 КАСУ для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Отже, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.
Так, ст.100 КАСУ передбачає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно п.9 ч.1 ст.155 КАСУ, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Судом встановлено, що предметом оскарження в даній адміністративній справі є накази від 06.07.2016 № 368-АГ "сувора догана", від 17.10.2016 № 635-АГ "пониження в посаді" Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, накази від 22.09.2016 № 477-КП "сувора догана", від 10.11.2016 № 555-КП Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 та наказ від 22.02.2017 № 66-ос про звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно пункту "и" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) ч.6 із застосуванням ч.8 ст.26 в запас, а також наказ від 24.04.2017 № 138-ос про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу загону та зняття з всіх видів забезпечення.
З наказів від 06.07.2016 № 368-АГ, від 22.09.2016 № 477-КП та від 17.10.2016 № 635-АГ вбачається, що про існування останніх позивач дізнався 28.10.2016, що підтверджується його підписом про ознайомлення (а.с.26, 28, 30 на звороті).
Вказане, зокрема, спростовує твердження позивача, викладене у його клопотанні про поновлення пропущених строків звернення до суду (а.с.69), в якому вказано, що він ознайомився зі змістом вказаних наказів лише після надання їх до суду представниками відповідачів.
Позивачем також не доведено неможливість їх оскарження до адміністративного суду протягом строку, визначеного КАСУ. В даному випадку, посилання на відсутність у нього копій наказів, не спростовує обізнаності позивача про їх існування, а посилання на велике службове навантаження, що унеможливило своєчасне оскарження до суду, належними доказами не підтверджено.
Враховуючи, що з 28.10.2016 позивач був обізнаний про існування вказаних вище наказів від 06.07.2016 № 368-АГ, від 22.09.2016 № 477-КП та від 17.10.2016 № 635-АГ, при цьому, оскарживши їх до суду лише в межах даної справи 09.08.2017 шляхом заявлення змінених позовних вимог (а.с.64-68), суд дійшов висновку, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду з даними позовними вимогами.
Щодо залишення без розгляду позовних вимог про скасування наказу від 10.11.2016 № 555-КП, суд зазначає, що на момент розгляду клопотання про залишення без розгляду, відповідачем-2 не надано належних доказів на підтвердження доведення до відома позивача змісту цього наказу. Попри наявність підпису позивача на звороті наказу про ознайомлення, останній не містить дати ознайомлення позивача з ним.
Щодо наказів від 22.02.2017 № 66-ос про звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно пункту "и" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) ч.6 із застосуванням ч.8 ст.26 в запас та від 24.04.2017 № 138-ос про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу загону та зняття з всіх видів забезпечення, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 24.05.2017 представником позивача було подано до Чернігівського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним рішення відповідачів, скасування наказів та стягнення матеріальної шкоди в інтересах ОСОБА_1 . Проте, 26.05.2017 судом прийнято рішення та винесено ухвалу про повернення позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами, а також роз`яснено про можливість повторно звернутися з даним адміністративним позовом після усунення вказаних в ухвалі недоліків. Тобто, позивач в межах строку звернення вже заявляв до суду аналогічні позовні вимоги, а отже позивачем приймались активні дії щодо судового захисту своїх прав.
При цьому, суд враховує, що строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03.04.2008, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави". У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст.6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. В рішенні від 27.06.2000 у справі "Ілхан проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи. У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказані вище обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді, за захистом якого він вже звертався, проте його адміністративний позов було повернуто. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
А отже, клопотання представника Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 про залишення адміністративного позову без розгляду не підлягає задоволенню в частині позовних вимог про скасування наказів від 10.11.2016 № 555-КП, від 22.02.2017 № 66-ос та від 24.04.2017 № 138-ос.
Таким чином, беручи до уваги відсутність доказів про поважність причин пропуску звернення до суду з позовними вимогами про скасування наказів від 06.07.2016 № 368-АГ, від 22.09.2016 № 477-КП та від 17.10.2016 № 635-АГ, суд дійшов висновку, що адміністративний позов в цій частині належить залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
Клопотання представника Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 про залишення адміністративного позову без розгляду задовольнити частково.
Позовні вимоги в частині скасування наказів Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.07.2016 № 368-АГ, від 17.10.2016 № 635-АГ та наказу Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2016 № 477-КП залишити без розгляду.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.О. Житняк