Справа № 820/1049/17
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

26 жовтня 2017 року м. Київ К/800/34853/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання неправомірним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову про визнання неправомірним і скасування наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 15 вересня 2016 року № 151 та рішення Державної міграційної служби України від 16 січня 2017 року № 1-17; зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 громадянин Федеративної Республіки Нігерія народився у м. Джалінго та весь час проживав разом зі своєю сім'єю у м. Майдугурі.

У 2012 році на підставі національного паспорту з відміткою студентська віза терміном дії з 08 листопада 2012 року до 08 січня 2013 року прибув до України з метою отримати вищу освіту в Харківському національному університеті радіоелектроніки (далі - ХНУРЕ), авіарейсом з Федеративної Республіки Нігерія (м. Легос) транзитом через Туреччину (м. Стамбул) до м. Дніпро.

17 грудня 2012 року ОСОБА_1 за клопотанням ХНУРЕ отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 з терміном дії до 01 жовтня 2013 року та 17 вересня 2013 року - посвідку на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_2 терміном дії до 21 листопада 2014 року, який продовжувався до 21 листопада 2015 року та 01 вересня 2016 року.

04 лютого 2016 року ГУДМС України прийнято рішення про скасування посвідки НОМЕР_2 у зв'язку з відрахуванням ОСОБА_1 з ХНУРЕ згідно з наказом від 27 січня 2016 року № 84Ст на підставі листа-клопотання ХНУРЕ від 04 лютого 2016 № РР5-53/16 щодо скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні.

26 серпня 2016 року ОСОБА_1 особисто звернувся з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УСІОБГ ГУ ДМС України в Харківській області. Зазначив, що існує загроза його життю в країні походження, а саме в північній частині Нігерії, де на даний час відбувається війна, яка викликана ісламськими терористами "Боко Харам", які націлені проти цивільних осіб, студентів, християн та деяких сімей, які виражають будь-яку форму розбіжностей з їх ідеологією.

На момент подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, заявник перебував на території України нелегально, оскільки 04 лютого 2016 року ГУ ДМС України вже було прийняте рішення про скасування йому посвідки на тимчасове проживання. Крім того, 25 серпня 2016 року відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПН МХК 105422.

16 вересня 2016 року ОСОБА_1 в Головному управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області отримав повідомлення від 15 вересня 2016 року № 71 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Підставою для відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, став наказ від 15 вересня 2016 року №151.

Не погодившись з рішенням позивач направив скаргу до Державної міграційної служби України про скасування наказу про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захист, на що 09 березня 2017 року отримав повідомлення від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 09 березня 2017 року №12, в якому зазначено, що Державною міграційною службою України прийнято рішення від 16 січня 2017 року № 1-17 про відхилення скарги на рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про відмову особі в оформленні документів вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Підстави, передбачені пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону для визнання позивача біженцем чи особою, що потребує додаткового захисту, відсутні.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про його переслідування на батьківщині або наявність будь-яких підстав щодо побоювань за своє життя та життя своїх рідних на батьківщині, а тому відповідачем прийнято обґрунтоване, правомірне, в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини, рішення від 16 січня 2017 року № 1-17 про відмову ОСОБА_1 у оформлення документів для вирішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час співбесіди ОСОБА_1 повідомив, що угрупування "Боко Харам" на нього та його родину не нападали, він зазначив тільки про ситуацію загалом, яка йому відома. Свій національний паспорт він отримав в місті Джалінго безперешкодно. Запрошення на навчання отримав в столиці Нігерії - Абуджа. Повну середню освіту отримав в м. Джалінго.

Відповідно до інформації по країні походження на півдні Нігерії проживає переважна більшість населення - християн. ОСОБА_1 повідомив, що ситуація на півдні Нігерії стабільна. На підставі інформації, яку повідомив заявник, ІКП та Рекомендації по міжнародному захисту № 4 "Альтернатива втечі або переміщення всередині країни відповідно до статті 1А (2) Конвенції 1951 року про статус біженців і/або Протоколу до неї 1967 року" потрібно зазначити, що існує можливість безперешкодного проживання для заявника на півдні Нігерії.

Аналіз матеріалів особової справи з урахуванням інформації по країні походження на час розгляду заяви, індивідуальних обставин і досвіду позивача, а також досвіду осіб, що знаходяться в подібному положенні в країні походження свідчить про відсутність будь-якої дискримінації стосовно позивача. ОСОБА_1 є християнином, до жодної, громадської, військової чи релігійної організації не належав, жодної дискримінації, погроз та переслідувань ніколи не мав, визнав себе людиною аполітичною. До інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які були пов'язані з расовою, національною, релігійною належністю, політичними поглядами, причетним ніколи не був. Тобто, немає підстав вважати, що заявник має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Територію ФР Нігерія залишив добровільно, маючи дозвіл влади країни на виїзд, та свідомо обирав країну вибуття. У дійсності, реальними обставинами виїзду з ФР Нігерія було не побоювання за своє життя та отримання міжнародного захисту, а навчання. Заявник на батьківщині до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягався, з цих приводів державними органами не переслідувався. Отже, загроза життю, безпеці чи свободі заявнику в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, з цих приводів відсутня.

Таким чином, причиною звернення не є потреба в захисті шляхом визнанням біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а спроба легалізації на території України.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судові рішення прийняті без вивчення інформації по країні походження, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання неправомірним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак