Справа № 804/5436/16
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2017 рокусправа № 804/5436/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі № 804/5436/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі відповідач) від 23.06.2016 року №12197, яким йому, як власнику обєкту нежитлової нерухомості, визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 5 331,64 грн.

Постановою Дніпропетровского окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. Відповідач вважає, що контролюючим органом обґрунтовано та правомірно визначено позивачу зобов'язання з податку на нерухоме майно, яке позивач мав сплатити у відповідності до вимог п. 266.1.1 ст. 266 ПК України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та обґрунтування вимог апеляційної скарги, наполягав на задоволенні скарги.

Позивач заперечував проти задоволення скарги відповідача, оскільки вважає, що суд прийняв законне рішення і підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що за ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної спільної сумісної власності комплекс за адресою: Дніпропетровська обл., Межівський район, смт. Межова, вул. Заводська, буд. 49, загальною площею 2185, 1 кв.м (а.с.14,15).

23 червня 2016 року відповідачем на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення №12197, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, в сумі 5 331,64 грн (а.с.11).

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та скасування оскарженого рішення відповідача, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Проте, даний вид податку відноситься до місцевих податків, особливості введення якого передбачені статтею 12 Податкового кодексу України.

Так, у відповідності до статті 8 Податкового Кодексу, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи підпункту 10.1.1 пункту 10.1 та пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у складі податку на майно.

Особливістю місцевих податків та зборів є те, що вони установлюються конкретною сільською, селищною, міською радою, але в межах тих податків та зборів, що передбачені Податковим кодексом України (підпункту 4.2, 4.4, 10.4 Податкового кодексу України).

У відповідності до пункту 12.3 статті 12 Податкового Кодексу сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.3 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з пунктом 12.5 статті 12 Податкового Кодексу офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 статті 12 Податкового кодексу України.

Відповідно підпункту 12.3.4 статті 12 Податкового Кодексу рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, зміни щодо податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення певного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Судом встановлено, що рішенням Межівської селищної ради Про затвердження ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Межівської селищної ради від 27.01.2015 року №922-48/VI вирішено встановити ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік на рівні 0,2% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (а.с.58-60).

Підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового Кодексу визначено принцип стабільності, вимоги якого передбачають, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

Оскільки рішення Межівської селищної ради №922-48/VI прийнято 27.01.2015 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Тобто, правила визначення податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України (з урахуванням приписів підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України), не можуть застосовуватися раніше 2016 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визначення позивачу суми податкового зобов'язання у податковому повідомленні-рішенні від 23.06.2016 року №12197 є протиправним, а тому таке рішення має бути скасоване.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі № 804/5436/16 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак