Справа № 225/3367/17
Суддя: Довженко О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/225/62/2017
Справа №225/3367/17
Дзержинський міський суд Донецької області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне та вмотивоване)

09 жовтня 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Довженко О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Панасенко Г.Ю.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області, третя особа - Департамент соціального захисту населення Торецької міської ради Донецької області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області, третя особа - Департамент соціального захисту населення Торецької міської ради Донецької області, про визнання дій щодо припинення виплати йому пенсії з 01 березня 2016 року протиправними та зобов'язання здійснити певні дії шляхом поновлення пенсійних виплат.

Зокрема, позивачу в проведенні виплати пенсії було відмовлено, з огляду на те, що під час перевірки за вказаною ОСОБА_3 адресою він був відсутній. Наведене стало підставою для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсії з 1 березня 2016 року протиправними, що і стало приводом дл звернення до суду за захистом порушеного права.

Позивач та його уповноважений представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні.

Уповноважений представник відповідача, в свою чергу, проти позову заперечував, наполягав на відсутності правових підстав для його задоволення.

Зокрема, в письмових запереченнях відповідач зазначив, що дійсно ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Дзержинську як внутрішньо переміщена особа з 01.08.2014 року, якому пенсія виплачувалась за даними електронної пенсійної справи.

Згідно копії довідки від 01.06.2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

В свою чергу, як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №8 від 09.03.2017 року Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради, в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_3 було відмовлено у зв'язку із відсутністю підтвердження факту проживання особи за вказаною адресою.

При цьому, уповноважений представник відповідача зазначає, що ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне страхування, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних догорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також, інших законів та нормативно - правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Постановою Кабінету міністрів України №365 від 08.06.2016 року «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджено «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та «Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування».

Зокрема, пунктом 7 цього порядку визначено, що достовірність інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, яка зазначена в заяві, підлягає перевірці, оскільки пенсія виплачується у разі фактичного проживання внутрішньо переміщеної особи за місцем реєстрації, вказаним в довідці департаменту соціального захисту населення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Акт, складений за результатами такої перевірки, спрямовується на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, створеної при райдержадміністраціях або міськрадах, яка приймає остаточне рішення про призначення або поновлення виплати пенсії, і тільки за результатами цього рішення Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області призначає пенсію або поновлює її виплату.

У звязку з наведеним вище, відповідач порушень чинного законодавства у своїх дія не вбачає, з огляду на що в задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Уповноважений представник третьої особи Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради Донецької області ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності №01/3-03229 від 28.09.2017 року, у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву в якій просить розглянути адміністративний позов за її відсутності, результат вирішення спору покладає на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників судового процесу, судом встановлено наступне:

з 1987 року позивач здобув право на отримання пенсії за інвалідністю. З жовтня 2014 року позивач перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області, як отримувач пенсії.

В грудні 2014 року Департаментом соціального захисту населення Торецької міської ради позивач був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що зареєструвала місце свого перебування у м.Торецьк Донецької області.

Однак, через деякий час дія довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи була скасована, а 01 березня 2016 року відповідач припинив виплату позивачу належної йому пенсії.

21 червня 2016 року третьою особою позивач був повторно взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що зареєструвала місце свого перебування за адресою: 85207, АДРЕСА_1. Того ж дня позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, однак, відповідачем в задоволенні даної заяви було відмовлено, виплата пенсії поновлена не була.

У звязку з наведеними вище обставинами, 24 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій вимагав пояснити причини невиплати йому пенсії, а також, погасити існуючу пенсійну заборгованість.

Проте, з листа-відповіді відповідача від 10.05.2017 року позивачеві стало відомо, що припинення виплат йому пенсії з 01.03.2016 року останній обґрунтовує необхідністю зясування фактичного місця проживання позивача. Крім того, згідно рішення засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, оформленим у формі протоколу №8 від 09.03.2017 року. Зокрема, позивачу в проведенні виплати пенсії було відмовлено, з огляду на те, що під час перевірки за вказаною ОСОБА_3 адресою він був відсутній. Наведене стало підставою для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд виходив з наступного:

так, здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Пунктом 1 вищевказаної Постанови встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

У той же час, з Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав та свобод внутрішньо переміщеним особам» виключені норми стосовно того, що територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері міграції, імміграції та еміграції, проставляє у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб відмітку про реєстрацію місця проживання, а також, із зазначеного Закону України виключено норму, якою до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вносились відомості про місце проживання, у звязку з чим такий штамп у вказаних довідках не проставляється.

13.01.2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщеним особам», яким внесено відповіді зміни до чинного законодавства.

Зокрема, пунктом 1 ст.1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» було виключено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №365 від 08.06.2016 року, встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Так, на виконання даної вимоги, згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 09.03.2017 року №8, Департамент соціального захисту населення Торецької міської ради, відмовив позивачеві у призначенні (відновленні) соціальних виплат як внутрішньо переміщеній особі та у призначенні соціальних виплат, у зв'язку із відсутністю підтвердження факту проживання особи за вказаною адресою.

Відповідно до пп..2 п.12 зазначеного Порядку, соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

В той же час, згідно зі ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно зі ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Статтею 46 Конституції України гарантується, в свою чергу, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, у тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно ж ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Однак, ані воєнний, ані надзвичайний стан в Україні в цілому, и/або на окремих її територіях, зокрема, Донецької області, на теперішній час не запроваджено.

Згідно ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

На теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносились.

Згідно постанови Кабінету міністрів України від 01.10.2014 року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

В свою чергу, виключні підстави для припинення виплати пенсії передбаченіч.1 ст.49 цього Закону, а саме, у випадках, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Тоді як така підстава, як «у зв'язку із відсутністю підтвердження факту проживання особи за вказаною адресою» вищезгаданим нормативним актом не передбачена.

Більш того, рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_3 відповідачем не приймалось.

За таких обставин, суд, виходячи з пріоритетності норм, застосовує вимоги ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету міністрів України.

Дійсно, в матеріалах справи наявний Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № від 15.02.2017 року, в якому зазначено, що на момент проведення перевірки, ОСОБА_3 був відсутній за адресою: АДРЕСА_1,. (а.с. 57).

Як зазначалось вище, підставою для припинення виплати позивачу пенсії стала інформація Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради щодо відмови в призначенні (відновленні) Департаментом соціального захисту населення соціальних виплат ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю підтвердження факту проживання особи за адресою, яка вказана у заяві про призначення (відновлення) соціальних виплат.

Однак, суд зазначає, що вказана інформація носить роз'яснювальний характер, не є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, а отже, належною підставою припинення виплат, передбачених ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в рамках статті 49 вказаного Закону бути не може.

Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, зазначено, серед іншого, що право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд також звертає увагу на положення ст.1 Конвенції, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952), яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, на думку суду, заперечуючи проти позову, відповідач правомірність прийнятого ним рішення щодо припинення виплати пенсії позивачеві не довів, більш того, діяв у спосіб, не передбачений чинним законодавством України, що є правовою підставою для визнання позовних вимог обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6,7,17-19, 99, 104-106, 159, 161, 162,256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати дії Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області щодо припинення з 01 березня 2016 року виплати пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - неправомірними.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області поновити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, виплату пенсії з моменту припинення виплати, тобто, з 01 березня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, пенсії за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Дзержинський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя