Справа № 233/4941/17
Суддя: Каліуш О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Каліуш О. В., за участі секретаря Франчук А.О., розглянувши у скороченому провадженні у м. Костянтинівка справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як ветерані війни - інваліду війни,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, в якому просить: визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017 рік протиправною; зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити 9620,00 грн. щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни за 2017 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що він є інвалідом війни 1 групи, у зв'язку з чим відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну (до 05 травня поточного року) разову грошову допомогу в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.

У 2017 році відповідачем йому було виплачено разову грошову допомогу до 05 травня 2017 року у розмірі 3500,00 грн. з чим він не погоджується та у зв'язку з чим він звертався до відповідача з відповідною заявою. У відповіді на його звернення відповідач відмовив йому у доплаті невиплаченої частини разової грошової допомоги, посилаючись на виконання постанови КМУ № 223 від 05 квітня 2017 року, якою встановлено розміри разової грошової допомоги інвалідам війни. Вважає, що розмір щорічної грошової допомоги до 05 травня 2017 року не може бути визначений зазначеною постановою через те, що Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп-2008 суд став на захист ветеранів війни, інвалідів війни, військовослужбовців, членів їх сімей та визнав, що не Кабінет Міністрів України має визначати розмір виплати до 5 травня «в межах бюджетних призначень» тобто на свій розсуд, а виплата повинна здійснюватись згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1 в яких зазначив, що разова грошова допомога до 5 травня у 2017 році була виплачена позивачу у розмірі, визначеному постановою КМУ від 05.04.2017 року № 223 в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 1-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 15 лютого 2005 року (а.с.9).

Відповідно до довідки УСЗН Костянтинівської міської ради (а.с.21) ОСОБА_1 як інвалід Великої Вітчизняної війни 1 групи у 2017 році отримав разову грошову допомогу до 5 травня за 2017 рік у розмірі 3500,00 гривень через установу ПриватБанку на особистий розрахунковий рахунок, згідно списку від 05.04.2017 року (а.с.21).

03 жовтня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про донарахування щорічної одноразової допомоги до 05 травня за 2017 рік у відповідності до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.10).

Листом відповідача від 05.10.2017 року № 01-20-8977-08 позивачу відмовлено у задоволенні його заяви від 03.10.2017 року (а.с.11).

Даючи оцінку правомірності дій відповідача щодо виплати позивачу разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік суд дійшов таких висновків.

Частиною 5 статті 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІІ) передбачалось, що інвалідам війни 1 групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину 5 статті 13 викладено в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

У подальшому, зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Пунктом 63 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ (набрав чинності 01 січня 2015 року) розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Ця норма Закону № 79-VІІІ нечинною або неконституційною не визнавалась.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення). Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, ? за місцем їх проживання) у таких розмірах: інвалідам війни - 1 групи -3500,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині 3 статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у 2017 році у відповідача не було правових підстав для нарахування щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни 1 групи до 5 травня у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2017 рік нараховано та виплачено позивачу у розмірі 3500,00 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2016 року, як на підставу для задоволення позовних вимог та вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до ст. 244-2 КАС України тільки висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд також не вбачає підстав для застосування у даній справі висновку ВСУ, викладеному у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 537/5837/14-а, оскільки зазначеним висновком питання застосування положень Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ не вирішувалось.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 183-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як ветерані війни - інваліду війни відмовити у повному обсязі.

На постанову до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області може бути подана апеляція протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О.В.Каліуш