Справа № 521/7546/17
Суддя: Маркарова С. В.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа №521/ 7546/17
Номер провадження №2а/521/260/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м.Одеса

Малиновський районний суду м. Одеси у складі

судді - Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іськової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_4 до Управління реклами ОМР, за участю третьої особи КП «Одесреклама» ОМР про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2017 року позивач звернувся із вищевказаним позовом, в якому просив :

- визнати протиправним та скасувати припис відповідача № 01-30/2670 від 21.03.2017 року

- визнати протиправним проведення перевірки господарської діяльності, проведеної відповідачем 16.03.2017 року

В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що 21.03.2017 року відповідачем був складений припис щодо усунення вимог Закону України «Про рекламу», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затвердж. КМУ 29.12.2003 року № 2067, Правил розміщення зовнішньої реклами в м.Одесі, затвердж. 22.04.2008 року № 434, Правил благоустрою території міста Одеси, затвердж. рішенням ОМР від 23.12.2011 року № 1631-VI (із змінами та доповненнями).

Позивач стверджував, що виявлена відповідачем конструкція по АДРЕСА_1, де позивач здійснює свою діяльність за своїм змістом є вивіскою, а не рекламою.

Крім того, складання акту фіксації № 003389 від 16.03.2017 року позивач вважав проведенням відповідачем перевірки його господарської діяльності та стверджував, що відповідач позбавлений повноважень на проведення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач Управління реклами ОМР позов не визнало, надавши письмові заперечення.

Третя особа КП «Одесреклама» ОМР в судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд справи.

Дослідивши доводи сторін, матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» визначено, що не вважається рекламою - вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, яка розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення.

Зазначені вимоги закону узгоджуються із п. 2. Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 р. № 2067 (далі Типові правила) та п. 1.2. Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 178 від 14.02.2008р. (далі Порядок).

У відповідності до п. 1.2. Порядку площа поверхні вивіски чи таблички не повинна перевищувати 3 кв. м.

Так, відповідно до приписів п. 2.2.1. Порядку, місце розміщення вивіски повинно інформувати споживача про місцезнаходження юридичної або фізичної особи, яка розмістила цю вивіску.

У п. 2.4.1. Порядку визначено, що відповідно до вимог чинних нормативних актів вивіска містить інформацію відносно юридичної або фізичної особи, яка підлягає обов'язковому оприлюдненню: зареєстроване найменування (ім'я), належність та режим роботи. Для підприємницьких товариств - комерційне (фірмове) найменування визначене згідно зі статтею 90 Цивільного кодексу України. На вивісці, за бажанням власника, може розміщуватись інформація стосовно торговельної марки (знаки для товарів та послуг), а також інші знаки, в тому числі герби та емблеми.

Вивіска чи табличка не повинна відтворювати зображення дорожніх знаків.

За приписами п. 2.4.2 Порядку у випадку коли на фасаді будинку (приміщення), яке займає юридична або фізична особа, розміщено вивіску з його назвою, а саме: інформацією про виробника товару та/або товар у місцях реалізації даного товару, яка містить заклики до придбання товару чи надання послуги або іншої інформації, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів та їх інтерес стосовно такої особи чи товару, то така інформація розміщується згідно із законодавством про рекламу, і її розміщення потребує одержання дозволу на розміщення об'єкта зовнішньої реклами.

У відповідності до п. 2.4.3. Порядку, у разі, якщо на вивісці відсутнє повне найменування (ім'я) фізичної або юридичної особи та профіль її діяльності, або основний профіль діяльності відрізняється від інформації, розташованої на вивісці, а також найменування (ім'я) вказане на вивісці що розміщується на будинку (споруді) чи на території належній особі не збігається з найменуванням (ім'ям) фізичної або юридичної особи, то така спеціальна конструкція розміщується згідно з Законом України "Про рекламу".

Згідно п. 3 Порядку вивіска розміщується фізичними або юридичними особами відповідно до технічного паспорта погодженого з відповідними органами.

Як вбачається з акту фіксації № 003389 від 16.03.2017 року та доданої до нього фото фіксації, а також припису Управління реклами про усунення порушень № 01-30/2670 від 21.03.2017 року, дослідженими в судовому засіданні позивач розмістив за адресою: АДРЕСА_2 рекламні засоби на фасаді розмірами 0,7м х 7м х 1 сторону у кількості 1 штуки та 0,67м х 1,8м х 1 сторону у кількості 2-х штук.

Конструкція з написами «Mobil 1 Центр», «Club 911» та зображенням прапорця є однією конструкцією, розмір якої перевищує 3 кв. м. (0,7 * 7 = 4,9 кв. м.), а також містить інформацію стосовно торгових марок, які не належать фізичній особі підприємцю ОСОБА_4, а саме «Mobil 1 Центр» та зображення прапорця.

Крім того, всі три конструкції містять написи та малюнок, розміщені у візуально доступному для пішоходів та транспортних засобів місці та привертають увагу невизначеного кола осіб до магазину.

Дані конструкції не містять інформацію про режим роботи позивача.

При цьому, як визнано представником позивача в судовому засіданні при вході до приміщення, де позивача займається своєю діяльністю наявна ще одна, окрема від трьох конструкція, яка за своїм характером вже є вивіскою.

Судом встановлено, що на одній з трьох спірних конструкції розміщений торговий знак, який належить саме позивачу, проте, дана конструкція містить написи та зображення, які не належать позивачу та без права користування даними торговими знаками.

Дана конструкція є суцільною, а тому, згідно нормативно-правових актів визначається як реклама.

Так, частиною З ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» право власності на знак засвідчується свідоцтвом.

Згідно з ч. 8 от. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг», власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знаку на підставі ліцензійного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача відсутній дозвіл (ліцензія) та ліцензійний договір.

Суд погоджується із запереченнями відповідача, що наданий до матеріалів справи договір від 21.07.2014 № 174, предметом якого є поставка позивачу продукції, не може вважатись дозволом на використання торгівельної марки як реклами.

Погодження про сумісну участь в рамках програми Mobil 1 ЦЕНТР не можливо ідентифікувати як ліцензійний договір, оскільки його предметом є поставка продукції позивачу марки «Мобіл», які останній в свою чергу, має реалізувати в своєму магазині на підставі даного погодження і договору від 21.07.2014 року № 174.

Позивачем не надано суду Додатку 1 до цього договору, де було би зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 він є незалежним оператором одного або декількох пунктів автомобільної експрес заміни масла.

Твердження позивача, що торгівельна марка «Mobil 1 Центр» використовується ним на підставі договору із правовласником № 174 від 21.07.2014 року є безпідставним оскільки позивач посилається на договір поставки, а не на ліцензійний договір, як передбачено законом.

Так, суд погоджується із відповідачем, що спірні конструкції не відповідають жодним законодавчо визначеним критеріям та ознакам вивіски у тому числі наведеним у ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», і відповідно, дані конструкції не можуть бути ідентифікована вивіска, яка також окремо наявна в спірному приміщенні.

За п. 10 ст. 1 Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 9 Закону України «Про рекламу» реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про рекламу» визначено, що зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Будь-яка інформація, яка призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів та інтерес щодо особи чи товару, розповсюджена в будь-якій формі, та розмішена на відкритій місцевості на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, на зовнішніх поверхнях будинків і споруд є зовнішньою рекламою.

Судом встановлено, що написи та малюнки на спірних конструкціях містять таку інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів-на підставі дозволів, які надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної республіки Крим-Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку встановленому цими органами на підставі Типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма міститься у п. З Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 року (далі - Типові правила) та у п. 6.1. Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі у новій редакції, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради У« 434 від 22.04.2008 року (із змінами та доповненнями), (далі - Правила).

Таким чином, єдиною підставою для розміщення зовнішньої реклами на території міста Одеси є виданий у встановленому порядку дозвіл.

Дозволи на розміщення зовнішньої реклами за адресою: АДРЕСА_2 у позивача відсутні.

Крім того, згідно з пп. 13 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо надання дозволів у порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Відповідно до п. 45 Типових правил контроль за їх додержанням здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства, уповноважені особи яких відповідно до п. 46 цих Правил у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами звертаються до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначених строк.

Відповідно, виконавчий комітет органу місцевого самоврядування, як орган, який надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами та здійснює контроль за дотриманням правил її розміщення, у межах своїх повноважень може приймати рішення про усунення порушень таких правил, зокрема, і рішення про зобов'язання розповсюджувача реклами до демонтажу протягом певного строку рекламного засобу, установленого без відповідного дозволу, що спростовує відповідні доводи позивача.

Таку ж позицію було викладено в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2013 року у справі № 2-18а13, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції відповідно до ст. 244-2 КАС України.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про рекламу» розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Відповідно до пункту 6.25 Правил визначено, що під місцем реалізації товару та/або надання послуг розуміється внутрішня частина власного чи орендованого суб'єктом господарювання приміщення (будівлі, споруди, у тому числі павільйону, кіоску, тощо), в якому відбувається реалізація товару та/або надання послуг споживачем.

Таким чином, конструкції, які розміщені на зовнішній поверхні будівлі і на яких міститься інформація, яка призначена сформувати обізнаність споживачів та інтерес щодо товару та послуг є - зовнішньою рекламою.

Крім того, розповсюдження інформації про продукцію за допомогою тимчасових або стаціонарних конструкцій, розміщених на фасаді будівлі, законодавством про рекламу не передбачено.

Звернувшись із позовом, позивач послався на ч. 2 п. 1 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства Інфраструктури України від 28.11.2014 року № 615, в яких зазначено, що інформація про найменування (прізвище, ім'я, по батькові) та режим роботи виконавця розміщується на відповідній вивісці на вході до об'єкта технічного сервісу.

Проте, на вказаних у приписі конструкціях не міститься інформацію найменування - ОСОБА_4 та режим роботи, натомість на вказаних конструкціях міститься інформація про послуги та товари, що привертає увагу осіб.

Окрема, однак, вже вивіска з такою інформацію також розміщена позивачем за спірною адресою.

За цих обставин, твердження позивача, що «припис відповідача про демонтування вивісок з об'єкта, що використовується позивачем, унеможливить виконання останнім обов'язків, покладених на нього чинним законодавством» є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо «виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з ч. 1 ст. 2 цього Закону дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього закону поширюється лише на правовідносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) уповноважених законом органів в межах повноважень, передбачених законом, у сфері господарської діяльності, а саме виявлення та запобігання порушень вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

За відомостями у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності ФОП ОСОБА_4 є; Код КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний).

Розміщення зовнішньої реклами не відноситься до господарської діяльності Позивача.

З виниклих між сторонами правовідносин вбачається, що управління реклами не здійснювало заходи з нагляду та контролю господарської діяльності позивача, а лише контроль за розповсюдження зовнішньої реклами у місті Одесі.

Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» у ст. 1 визначено: «господарська діяльність - будь-яка діяльність, у т. ч. підприємницька, пов'язана з виробництвом і обміном матеріальних і нематеріальних благ, що виступають у формі товару»; у Законі України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» під господарською діяльністю законодавець розуміє будь-яку діяльність, у т. ч. підприємницьку юридичних осіб, а також фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язану з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

У свою чергу, в п. 14.1.36 ст. 14 Податковому кодексі України (далі - ПК) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Слід зауважити, що вичерпний перелік видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню (а саме - 57 видів господарської діяльності), установлює Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 року.

Відповідно до ст. 259 Господарського кодексу вид господарської діяльності має місце в разі об'єднання ресурсів (устаткування, технологічних засобів, сировини та матеріалів, робочої сили) для створення виробництва певної продукції або надання послуг. Окремий вид діяльності може складатися з єдиного простого процесу або охоплювати низку процесів, кожний з яких входить до відповідної категорії класифікації.

Враховуючи викладене, для ведення господарської діяльності необхідно зареєструвати відповідну категорію класифікації, тобто зареєструвати дані в органах державної статистики про вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця відповідно до класифікації видів економічної діяльності.

В свою чергу, у позивача зареєстрований один вид господарської діяльності, що не відноситься до розповсюдження зовнішньої реклами.

Таким чином, твердження позивача стосовно того, що дії відповідача по виїзду на місце провадження господарської діяльності позивача та складанню відповідного акту відносяться саме до державного контролю (нагляду) у сфері господарської діяльності не відповідає нормам чинного законодавства.

У відповідності до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація благоустрою населених пунктів та вирішення інших питань місцевого значення.

Статтею 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що елементами (частинами) об'єктів благоустрою є, зокрема, засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами.

Згідно з п. 5 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі - Типові правила), для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган.)

Відповідно до п. 45 Типових правил контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

Крім того, п. 46 Типових правил передбачено, що у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

З урахуванням викладеного, управління реклами Одеської міської ради не с органом уповноваженим Законом здійснювати державний нагляд (контроль) та не наділено повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності у розумінні Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки є структурним підрозділом виконавчого комітету Одеської міської ради та жодним законом не визначено як орган який здійснює державний нагляд та контроль і жодним Законом не уповноважене здійснювати такий нагляд і контроль.

Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва - центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері підприємництва, який згідно із Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2007 N 667, організовує роботу, пов'язану із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, та узагальнює стан здійснення центральними органами виконавчої влади заходів щодо проведення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності листом від 10.07.2008 N 5811 оприлюднив Перелік органів виконавчої влади, уповноважених здійснювати державний нагляд (контроль) у відповідних сферах господарської діяльності (діяльність яких підпадає під сферу дії Закону України від 05.04.2007 N 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності").

У зазначеному переліку відсутній орган, який уповноважений регулювати діяльність з розміщення зовнішньої реклами. Крім того, у переліку відсутня така сфера господарської діяльності як розміщення зовнішньої реклами, а тому протиправне розміщення рекламних засобів позивачем не є діяльністю, яка підпадає під сферу дії Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосований Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки дія вказаного закону, відповідно до другої його статті, поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) саме у сфері господарської діяльності, яка не охоплює поняття рекламної діяльності, тобто рекламна діяльність не є господарською діяльністю.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.10.2015 року (К/800/37729/14).

Безпідставними є посилання позивача на роз'яснення Державної регуляторної служби України від 10.02.2017 року, оскільки до повноважень та функцій управління реклами не належить перевірка дотримання суб'єктами господарювання законодавства про захист прав споживачів, так само не належать повноваження зі здійснення державного нагляду (контролю) уповноважених законом органів в межах повноважень, передбачених законом, у сфері господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами відповідача, що до повноважень управління реклами не входить проведення перевірки господарської діяльності суб'єктів господарювання, управління реклами не здійснювало таку перевірку та керується законодавством України у сфері розповсюдження зовнішньої реклами.

Вирішуючи спір суд враховує також п. 5 Типових правил, за яким для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган.)

Відповідно до п. 1.5. Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Одесі у новій редакції передбачено, що робочий орган - управління реклами Одеської міської ради уповноважене Одеською міською радою регулювати діяльність з розміщення зовнішньої реклами у межах міста Одеси.

Згідно з п. 3.1. Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі у новій редакції робочий орган забезпечує контроль за дотриманням цих Правил фізичними та юридичними особами;

Аналогічна норма також міститься у п. 45 Типових правил.

За п. 46 Типових правил у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Таким чином, як нормативно-правовими актами загально - державного рівня так і місцевими нормативно - правовими актами, прийнятими у відповідності до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», чітко визначено наявність повноважень у робочого органу - в даному випадку управління реклами Одеської міської ради щодо забезпечення контролю за дотриманням Правил фізичними та юридичними особами та звернення до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк, тобто надання обов'язкового для виконання припису.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за своїм змістом, місцем розташування, формою, розміром спірні конструкції є рекламою, а оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України із урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Керуючись Главою 1 Розділу ІІ, Розділом ІІІ КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Управління реклами ОМР, за участю третьої особи КП «Одесреклама» ОМР про визнання дій протиправними - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в порядку статті 186 КАС України.

Суддя С.В. Маркарова