Справа № 815/3284/17
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3284/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд колегією в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

судді Кравченка М.М.;

судді Єфіменка К.С.;

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира 160-ї Одеської зенітно-ракетної бригади Повітряних сил Збройних сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) ОСОБА_2 , Міністерства оборони України про зобов`язання звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням контракту,-

СУТЬ СПОРУ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира 160-ї Одеської зенітно-ракетної бригади Повітряних сил Збройних сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) ОСОБА_2 , Міністерства оборони України в якому позивач просив:

-зобов`язати Командира 160-ї Одеської зенітно-ракетної бригади Повітряних сил Збройних сил України бригади (військова частина НОМЕР_1 ) Колєснік Ігоря Валерійовича звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.10.2013 р. уклав з Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки. Після чого зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 160-ї Одеської зенітно-ракетної бригади Повітряних сил Збройних сил України.

Позивач звернувся до відповідача з рапортом щодо звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

Однак, Командир бригади ОСОБА_2 у підписанні рапорту та припиненні контракту з позивачем відмовився, посилаючись на дію особливого періоду.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки укладений із Міністерством оборони України контракт є строковим, строк його дії закінчився, а тому на думку позивача, він має право звільнитися з лав Збройних Сил України оскільки закінчився строк дії контракту.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві (а.с.5-7).

Представники відповідачів у задоволенні позову просили відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.49-64).

В обґрунтування письмових заперечень представник відповідача Міністерства оборони України зазначив, що строк дії контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України пов`язаний безпосередньо з дією в країні особливого періоду та закінчення мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Отже, оскільки на даний час в Україні діє особливий період та Президентом України не прийнято Указу про демобілізацію, то дія строкового контракту позивача не припинялась, а відтак у позивача відсутня підстава щодо звільнення з військової служби у зв`язку з закінчення строку дії контракту.

В обґрунтування письмових заперечень представник відповідача командира 160-ї Одеської зенітно-ракетної бригади Повітряних сил Збройних сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) ОСОБА_2 зазначив, що починаючи з 18.03.2014 р. по теперішній час в Україні діє особливий період, який буде припинений після оголошення загальної демобілізації.

Крім того, на момент написання рапорту військовослужбовцем про звільнення з військової служби, ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено жодних підстав для звільнення з військової служби військовослужбовців, які уклали повноцінний контракт (на 3-5 років) та строк якого закінчився.

Представник відповідача зазначив, що оскільки контракт військовослужбовця закінчився 22.10.2016 р. його дія була автоматично продовжена відповідно до наказу командира військової частини від 24.10.2016 р. №230 до оголошення демобілізації.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, якщо всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи без їх участі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Оскільки в даній адміністративній справі всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про подальший розгляд справи за їхньої відсутності, та за наявності всіх необхідних документів в матеріалах справи для її об`єктивного вирішення, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:
22.10.2013 р. ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с.24-25).

У пункті 3 цього контракту зазначено, що цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 (три) роки, у пункті 4 цього Контракту вказано, що сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракти чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбаченими нормативно-правовими актами.

27.06.2016 р. позивач звернувся по команді через посадових осіб підрозділу, де він проходить дійсну контрактну службу,з рапортом щодо звільнення його з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії зазначеного контракту (а.с.16).

23.11.2016р. помічник командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 надав письмову відповідь на звернення позивача від 23.11.2016 р. щодо результатів розгляду його рапорту про звільнення. У своїй відповіді помічник командира зазначив, що звільнення його з військової служби стане можливим лише після закінчення особливого періоду чи оголошення демобілізації, або ж після внесення відповідних змін до законодавства України.

24.10.2016 року контракт про проходження військової служби позивача у Збройних Силах України від 22.10.2013 року був продовжений в односторонньому порядку командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 відповідно до наказу від 24.10.2016р. №230 про продовження дії контракту до оголошення демобілізації (а.с.106).

05.10.2017 р. позивач знову подав рапорт в якому просив звільнити з лав Збройних Сил України відповідно до ст.26 Закону України «Про військову обов`язок і військову службу» ч.6 п. «а», ч.8 п. «ї» (а.с.100).

Станом на час розгляду даної адміністративної справи позивач і надалі проходить військову службу, наказ про його звільнення не видавався.

З огляду на встановлені обставини, суд не погоджується з позицією позивача про незаконність відмови у його звільненні, у зв`язку із закінченням строку дії контракту, з наступних підстав.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.1,2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно з ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Строки військової служби визначаються у статті 23 цього ж Закону, відповідно до частини 2 якої, для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб офіцерського складу: для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; для інших громадян - від 1 до 5 років.

В своєму рапорті від 27.06.2016р., як на підставу свого звільнення, позивач посилається на п. «а» частини 6 статті 26 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, згідно з п. «а» частиною 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в редакції чинній на час подання рапорту, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини 9 статті 23 вказаного Закону ( в редакції чинній на час подання рапорту та продовження строку дії контракту): «Уразі настання особливого періоду […]для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону».

Значення терміну «особливий період» встановлює Закон України «Про оборону України».

Так, згідно з абз.11 ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Значення термінів «мобілізація» та «демобілізація`наведені у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до статті 1 цього Закону мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Із скупного аналізу, вказаних вище, правових норм суд робить висновок про те, що закінчення періоду мобілізації не є тотожним із закінченням дії особливого періоду. А тому суд вважає помилковим твердження позивача про закінчення дії особливого періоду разом із закінченням строку дії мобілізації.

Крім того, згідно з Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17.03.2014р. №1126-VII оголошено про проведення часткової мобілізації; Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Також згідно з Указом Президента України від 14.01.2015 р. №15/2015 зобов`язано Кабінет Міністрів України, зокрема, перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Отже, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 14.01.2015р. переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду. На даний час в Україні діє особливий період, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України

Таким чином, позивач подав рапорт про звільнення з військової служби (27.06.2016р.) на час дії особливого періоду. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до умов контракту (п.3) про проходження позивачем військової служби у ЗСУ від 22.10.2013 року строк його дії встановлений у 3 роки, відповідно - строк дії контракту спливав 22.10.2016р.. Отже, рапорт про звільнення позивач подав до спливу строку дії контракту.

Оскільки продовження дії контракту відбулося 24.10.2016р. під час дії особливого періоду та на той час, коли був чиннимп.2 частини 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"в редакції, що передбачала продовження дії контракту понад встановлені строки у разі настання особливого періоду, суд вважає таку пролонгацію дії контракту законною.

06.12.2016р. Законом №1769-VIII пункт 1 частини восьмої статті 26 доповнений новим абзацом «Ї» відповідно до якого під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Однак в Прикінцевих положеннях вказаного Закону зазначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування та встановлює, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу».

З огляду на те, що контракт з позивачем був продовжений 24.10.2016р., з урахуванням вказаних вище Прикінцевих положень Закону № №1769-VIII, суд робить висновок, що право на звільнення у позивача настане 24.04.2018 року.

Таким чином, посилання позивача на п. «ї» ч.8 статті 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», як на підставу його звільнення на даний час, є невірним та передчасним, а відтак позовні вимоги не належать до задоволення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд робить висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки суд по справі свідків не залучав та не призначав проведення судових експертиз, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 86, 94,128, 159-164 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенніадміністративного позову - відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя О.Я. Бойко

Суддя М.М. Кравченко

Суддя К.С. Єфіменко