Справа № 813/2822/17
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9821/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря Андрушківа І. Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року у справі № 813/2822/17 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Архітектурна майстерня «Ренесанс» до Головного управління ДФС у Львівській області Державної фіскальної служби України про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Архітектурна майстерня «Ренесанс» (далі ПП «Архітектурна майстерня «Ренесанс») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області Державної фіскальної служби України (далі ГУ ДФС у Львівській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27 липня 2017 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що договірні відносини з ПП «НП «Хіміч», ТзОВ «Грант буд» та ПП «Хімінвест» мали реальний товарний характер, що підтверджено необхідними первинними документами та не спростовано відповідачем в установленому чинним законодавством порядку, а відтак ним правомірно було сформовано податкові зобовязання за податком на прибуток та податком на додану вартість з отриманих у вище вказаних контрагентів послуг з проведення ремонтних та реставраційних робіт.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення відповідача від 27 липня 2017 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що факти порушень позивачем вимог податкового законодавства, які послужили підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, мали місце та чітко зафіксовані в акті перевірки від 13 липня 2017 року № 1000/13-01-14-02/32819043, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування вказаних податкових повідомлень-рішень є помилковим.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі акта перевірки від 13 липня 2017 року № 1000/13-01-14-02/32819043, складеного за результатами позапланової виїзної перевірки ПП «Архітектурна майстерня «Ренесанс» з питань проведення взаємовідносин із ПП «НП «Хіміч» за липень 2014 року, ТзОВ «Грант буд» за жовтень 2014 року, ПАТ «Кий Авіа», ПРАТ «Львівський універмаг «На ринку», ТзОВ «Грант буд» за грудень 2014 року, ПРАТ «Європейський дім», ПП «Хімінвест» за лютий 2015 року, ГУ ДФС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 27 липня 2017 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за податком на прибуток на суму 61314.50 грн, з яких на 57202.00 грн за основним платежем та на 4112.50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за податком на додану вартість на суму 79445.00 грн, з яких на 63556.00 грн за основним платежем та на 15889.00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для визначення позивачеві податкових зобов'язань слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134 статті 134, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 57202.00 грн, а також пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 63556.00 грн.

Вказані висновки обґрунтовані посиланням на безтоварність господарських операцій позивача з його контрагентами ПП «НП «Хіміч», ТзОВ «Грант буд» та ПП «Хімінвест». На обґрунтування такого твердження відповідач посилається на відсутність у вказаних вище контрагентів позивача достатньої кількості транспортних засобів, спецтехніки, трудових та матеріальних ресурсів, виробничо складських приміщень, залучених контрагентів підрядників, необхідних для виконання ремонтних і реставраційних робіт та на невідповідність зазначених у актах приймання виконаних робіт витрат праці робітників максимальним обсягам робіт (людино-годин) з урахуванням кількості найманих працівників.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення ПП «Архітектурна майстерня «Ренесанс» вимог податкового законодавства є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а досліджені під час розгляду справи докази доводять реальність господарських операцій позивача з ПП «НП «Хіміч», ТзОВ «Грант буд» та ПП «Хімінвест», що в свою чергу свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1. статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.3. статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму витрат на створення забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, повязаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на включення витрат понесених у звязку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток та права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи на віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як видно з матеріалів справи, між ПП «НП «Хіміч», ТзОВ «Грант буд» та ПП «Хімінвест» (Підрядчик) та ПП «Архітектурна майстерня «Ренесанс» (Замовник) було укладено договори підряду від 15 липня 2014 року № 15/07-14-БР (реставрація з перепланування квартир під офісні приміщення на пр. Шевченка, 11 в м. Львові), від 01 грудня 2014 року № 01/12-БР (ремонтно реставраційні роботи каплиці родини Бачевських на Личаківському цвинтарі у м. Львові), від 02 грудня 2014 року № 02/12-БР (реставрація з переплануванням квартир на пр. Шевченка, 11 в м. Львові), від 20 лютого 2015 року № 20/02-15БР (поточний ремонт готелю «Леополіс» на вул. Театральній, 16 у м. Львові), згідно з якими останнє зобов'язувалося прийняти і оплатити ремонтні та реставраційні роботи на обєктах, передбачених цими договорами.

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій з вказаними вище контрагентами позивачем надано суду копії договорів підряду, довідок про вартість виконаних робіт та витрати, актів приймання виконаних будівельних робіт, податкових накладних, платіжних доручень.

Про реальність цих господарських операцій свідчать також наявні в матеріалах справи документи, складені у зв'язку з виконанням позивачем укладених між ним та ТОВ «УДК», ПАТ «Київське агентство повітряних сполучень «Кий Авіа», ПрАТ «Європейський дім» договорів (від 02 вересня 2014 року № 8/01/07-14, від 19 лютого 2014 року № 7299, від 22 січня 2015 року № 22/01-15БР), згідно з якими позивач виступив виконавцем робіт, які на умовах підряду виконувались згаданими вище контрагентами.

Щодо посилання відповідача на недотримання контрагентами позивача вимог податкового законодавства та на певні недоліки, допущені ними при оформленні актів приймання виконаних будівельних робіт, то таке також не заслуговує на увагу, оскільки чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку права формування податкових зобовязань за податком на прибуток та податком на додану вартість від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.

Вказана правова позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Так у своєму рішенні від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" Європейський суд з прав людини зазначає, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

У рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини констатував, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Окрім цього слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних доказів в підтвердження викладених в акті перевірки фактів, а відповідно на спростування зазначених позивачем обставин відповідачем суду не надано.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про правомірність формування позивачем податкових зобовязань за податком на прибуток та податком на додану вартість з врахуванням господарських відносин з ПП «НП «Хіміч», ТзОВ «Грант буд» та ПП «Хімінвест», а відповідно про наявність підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року у справі № 813/2822/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст судового рішення виготовлено 30 жовтня 2017 року.