Справа № 818/820/17
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2017 р. Справа № 818/820/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Гелета С.М.,
за участю секретаря судового засідання - Мороз Т.М.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2, ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/820/17, за позовом ТОВ «Енергобізнесальянс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування неправомірності винесення спірних податкових повідомлень-рішень позивач посилається на те, що висновки податкового органу щодо безтоварності угоди між товариством та його контрагентами не відповідають фактичним обставинам, операції щодо поставки товарів фактично відбувалися, використані при здійсненні господарських операцій. В наявності у позивача були всі первинні документи, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій та правомірність формування податкового кредиту та податку на прибуток.
Представник відповідача проти позову у письмовому відзиві заперечує, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що податковим органом була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Енергобізнесальянс» з питань дотримання вимог податкового законодавства .. Під час проведення перевірки податковим органом встановлено, що ТОВ «Енергобізнесальянс» було занижено суму податку на прибуток та занижено суму податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ «Унікомб», ТОВ «Каоліопе», ТОВ «Кротос-С», ТОВ «Еліта», ТОВ «Стакстрой», в звязку із тим, що у позивача відсутні документи, що беззаперечно підтверджують реальність виконання господарських операцій із даними контрагентом.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Енергобізнесальянс» за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, про що складено акт від 24.04.2017 №197/18-28-14-05-20/37785653/64.
Після проведеної перевірки ГУ ДФС у Сумській області зроблено висновок про заниження ТОВ «Енергобізнесальянс» суми податку на додану вартість за березень-травень 2015р., вересень-грудень 2015р., січень 2016р., вересень-грудень 2016р. на загальну суму 833379 грн., в зв'язку із чим завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації з ПДВ за грудень 2016р.) в сумі 479923грн., а також занижено ТОВ «Енергобізнесальянс» суму податку на прибуток за 2015р. на загальну суму 110209 грн.
Як підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом перевірки та поясненнями представника відповідача, підставою для донарахування грошового зобовязання суми податку на прибуток стало дослідження податковим органом взаємовідносин позивача із ТОВ «Унікомб», ТОВ «Каоліопе», а відносно податку на додану вартість взаємовідносини ТОВ «Енергобізнесальянс» із контрагентами ТОВ «Унікомб», ТОВ «Кротос-С», ТОВ «Еліта», ТОВ «Стакстрой».
Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Також, пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу)
Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України , податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту
Таким чином, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару. При цьому суд зазначає, що при обовязковій необхідності зазначених фактів для виникнення права на податковий кредит вони, однак, є не єдиними, які підлягають доведенню в судовому процесі при розгляді якої є спір про вказане право.
Вказані факти підлягають обовязковому доведенню в судовому процесі при розгляді судом спору стосовно правильності формування платником податку податкового кредиту.
Суд вважає за необхідне зазначити, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності .
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків на відповідності їх дійсному економічному змісту.
Наслідки в бухгалтерському, відповідно в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталі платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Зокрема, якщо наведені у договорах товари (послуги) фактично не поставлялися (не надавалися), то придбання таких товарів (послуг) не відбулося.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням системного аналізу чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем приписів ст. 712 Цивільного кодексу України, що свідчить про відсутність реального характеру господарських операцій позивача з зазначеним контрагентом, а тому і безпідставне формування на їх підставі податкового кредиту .
За відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів. Наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
При цьому в податкових відносинах не може застосовуватися стаття 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Слід зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п. 137.1 ст.137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу. Нормами ст.ст. 138-139 ПК України визначено формування різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів, зокрема, щодо збільшення та зменшення фінансового результату до оподаткування, а також визначення різниці, що виникають при формуванні резервів (забезпечень).
Враховуючи наведені норми законодавець поставив в залежність право платника податку включити до складу валових витрат звітного періоду, лише ті витрати, які пов'язані з виробничою діяльністю та підтверджені відповідними документальними доказами.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток чи податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
При розгляді справи, позивачем не доведено фактичного здійснення господарських операцій з придбання товару саме від ТОВ «Унікомб», ТОВ «Каоліопе», ТОВ «Кротос-С», ТОВ «Еліта», ТОВ «Стакстрой», не надано суду жодного належного доказу того, яким чином відбулося постачання товару, не надано доказів належного приймання, зберігання товару, такі документи відсутні у позивача були і при проведенні перевірки, і на час розгляду справи в суді.
Стосовно правовідносин ТОВ «Енергобізнесальянс» та підприємств ТОВ «Унікомб» та ТОВ «Каоліопе» суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було укладено договір із ТОВ «Унікомб» №6 від 06.03.2015 щодо перевезення вантажу, а також між ТОВ «Енергобізнесальянс» та ТОВ «Унікомб» було укладено договір купівлі-продажу від 05.03.2015 №5 щодо постачання лісо продукції, а саме пиломатеріали х/п пиляні. Умовами даного договору передбачено, що приймання партії лісо продукції повинно відбуватися на складі постачальника при навантаженні в автотранспорт.
Матеріалами справи підтверджується, зокрема, відповідно до акту перевірки встановлено, що під час проведеної перевірки податковим органом встановлено, що позивач мав взаємовідносини також із ТОВ «Каоліопе» по наданню послуг щодо утримання обладнання.
В судовому засіданні представником позивача не обґрунтовано та не зазначено, яке саме обладнання, яким чином надавалися послуги ТОВ «Енергобізнесальянс» від його контрагентів ТОВ «Унікомб» та ТОВ «Каоліопе», такі докази відсутні були і під час перевірки. Слід зазначити, згідно акту надання послуг ТОВ «Унікомб» неможливо встановити ні пункт навантаження товару, ні пункт призначення (складу покупця), така інформація відсутня.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Стосовно правовідносин ТОВ «Енергобізнесальянс» та ТОВ «Стакстрой», суд зазначає наступне.
Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, ТОВ «Енергобізнесальянс» укладено з ТОВ «Стакстрой» договір поставки № 38 від 18.11.2016 на придбання пиломатеріалів, отримано видаткову накладну та податкову накладну. Згідно умов договору постачальник зобовязаний був поставити позивачу лісопродукцію на умовах договору своїм автотранспортом. Прийняття товару повинно було відбуватися на складі, який вказується ТОВ «Енергобізнесальянс».
Разом із тим, матеріалами справи підтверджується, що даний договір не було укладено, відсутні підписи сторін договору. Крім того, відсутні докази того, яким чином транспортувався товар від покупця, відсутні докази того, що у позивача в наявності склади, які мали можливість зберігання тієї кількості товару, що зазначена у видаткових накладних, такі докази суду не надано. Також матеріалами справи не підтверджується, яким чином відбувалася передача лісоматеріалів від продавця по кількості та якості товару, до якого складського приміщення було відвантажено товар, відсутня інформація щодо місця його зберігання.
Стосовно правовідносин ТОВ «Енергобізнесальянс» та ТОВ «Еліта» та ТОВ «Кратос-С», суд зазначає наступне.
Матеріалами справи та актом перевірки підтверджується, що позивачем було укладено договір від 28.09.2016р. №141/16с із ТОВ «Еліта» та ТОВ «Кратос-С» договір №5 від 01.12.2016р. на постачання продукції.
Відповідно до умов договорів відпуск продукції здійснюється за цінами, вказаними у прайс-листі, який є невідємною частиною договору, відпуск продукції здійснюється на підставі поданих заявок. Крім того, постачальник повинен передати покупцю видаткову, податкову накладні, сертифікати якості товару, посвідчення якості товару. Умовами договорів передбачено самовивіз товару із складу покупця.
Слід зазначити, що умовами договору не передбачено найменування товару, який придбавав позивач у контрагентів, відсутні докази отимання товару по якості, відсутні сертифікати якості товару продуктів харчування. Крім того, слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується факт того, що видаткові накладні, зокрема, від 11.11.2016 на суму 292257,89грн., від 03.10.2016 на суму 150010,55 грн.,від 28.09.2016 на суму 250014,25грн., від 30.09.2016 на суму 350108,45 грн. , виписані від імені ТОВ «Еліта» взагалі не містять підпису особи, яка їх повинна була отримана для ТОВ «Енергобізнесальянс».
Матеріалами справи підтверджується, що під час проведення перевірки податковим органом було зроблено запит від 10.04.2017 №61 про надання ТОВ «Енергобізнесальянс» документів, зокрема, щодо залишків товарно-матеріальних цінностей, які станом на 31.12.2016 обліковувалися по бухгалтерському обліку на рахунку №28 «Товари», а саме жир в кількості 3150 кг на загальну суму 1525545 грн. відображеного по виписаним документам ТОВ «Кратос-С» у листопаді 2016 року, пиломатеріалів в кількості 706,443 куб.м
Згідно листа №134 від 10.04.2017р. ТОВ «Енергобізнесальянс» була надана відповідь перевіряючим, що продукти харчування в 2017 році передані на переробку на підприємство в Харківський області, а відносно пиломатеріалів директор зазначав, що товар обліковується на складі в м.Славянск Донецької області, згідно договору оренди, який було вилучено в ході обшуку.
Слід зазначити, що жодних документів, які стосуються факту зберігання товарів ні в ході перевірки посадовими особами ТОВ «Енергобізнесальянс» не надано перевіряючим, не надано таких документів і під час розгляду справи в суді. Слід зазначити, що згідно протоколів обшуку та протоколів огляду документів, що містяться в матеріалах справи, відсутні документи, які б підтверджували обставини щодо зберігання товару ТОВ «Енергобізнесальянс» у інших осіб, зокрема відповідних договорів, акті, тощо. Доказів їх вилучення правоохоронними органами представником ТОВ «Енергобізнесальянс» суду не надано.
На лист ГУ ДФС у Сумській області від 10.04.2017 №1879/10/18-28-14-05-11 щодо проведення інвентаризації ТМЦ, які станом на 06.04.2017 обліковуються по бухгалтерському обліку, ТОВ «Енергобізнесальянс» надана письмова відповідь від 11.04.2017 №133, якою надано перелік ТМЦ, що відповідно даних бухгалтерського обліку станом на 01.01.2017 обліковуються в залишках (на 1 аркуші). В даному переліку зазначено ТМЦ, які відповідно до листа від 10.04.2017 № 134 зберігаються на інших складах, за межами м. Суми.
Представником відповідача надано до матеріалів справи копію протоколу допиту директора «СМУ-595» м.Словянськ, який зазначив, що жодних письмових договорів із ТОВ «Енергобізнесальянс» на зберігання товару він не укладав, директора ТОВ «Енергобізнесальянс» він не бачив, спілкування відбувалося виключно в телефонному режимі, запропонований текст договору підписаний так і не був.
Згідно довідки про загальну інформацію ТОВ «Енергобізнесальянс», викладеної в додатку №2 до акту перевірки від 24.04.2017 , у позивача є в наявності орендовані приміщення, але площа таких приміщень не може підтвердити факт зберігання значної кількості продукції, що було відображено позивачем у видаткових та податкових накладних. Так, в оренді у ТОВ «Енергобізнесальянс» знаходяться шахтоділянка у Луганській області для переробки вугілля, обладнання базових станцій стільникового зв'язку, нерухоме майно площею 22 кв.м для використання офісу, інших виробничих (торгівельних, складських, інших) приміщень ТОВ «Енергобізнесальянс» не орендував.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням системного аналізу чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що в порушення приписів ст. 712 Цивільного кодексу України фактична передача товару та його транспортування не здійснювалося, що свідчить про відсутність реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ «Унікомб», ТОВ «Каоліопе», ТОВ «Кротос-С», ТОВ «Еліта», ТОВ «Стакстрой», а тому і безпідставне формування на їх підставі податкового кредиту та валових витрат ТОВ «Енергобізнесальянс».
З урахуванням встановлених обставин, суд не бере до уваги посилання позивача в адміністративному позові на те, що доставка та отримання товару по договорам є видаткові та податкові накладні, враховуючи те, що частина видаткових накладних взагалі не містить підпису особи, що отримувала товар, такий товар відсутній у позивача на час здійснення перевірки, факт зберігання товару у інших осіб спростовані матеріалами справи та встановленими судом обставинами. Посилання представника позивача на те, що товар зберігався на складах у постачальниках товару, судом визнається безпідставним, враховуючи те, що жодні письмові документи, які б підтверджували такі обставини не були надані ні на перевірку, ні під час розгляду справи в суді, під час обшуку не вилучалися. Також стосовно посилання представника позивача на те, що ТОВ «Енергобізнесальянс» не погоджується із висновками судової економічної експертизи №760 від 29.05.2017, якою підтверджено правомірність розрахунків податкового органу за результатами проведеної перевірки, суд зазначає, що дана експертиза була проведена в межах кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України і повинна бути досліджена в межах кримінальної справи.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому слід зазначити, що ч. 1 ст. 72 КАС України зазначений обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, а тому у суду відсутні підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень .
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 30.10.2017

Суддя С.М. Гелета