Справа № 810/2765/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2765/17 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Скаленку Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2017 у справі за адміністративним позовом Державної авіаційної служби України до товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Лайф Буд», Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Гостомельської селищної ради, Ірпінської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Служба безпеки України, державне підприємство обслуговування повітряного руху України, Міністерство оборони України, регіональний структурний підрозділ «Київцентраеро», державне підприємство «Антонов» про зобов'язання вчинити певні дії та визнання незаконним та скасування дозволу на будівництво, -

В С Т А Н О В И В :

Державна авіаційна служба України звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- зобов'язати ТОВ «Комфорт Лайф Буд» виконати рішення Державної авіаційної служби України від 18.07.2017 № 18;

- зобов'язати ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести самочинно зведені будівлі та привести земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_1 в попередній стан;

- визнати незаконними та скасувати декларації на початок виконання будівельних робіт від 23.05.2016 №№ КС 54, КС 23, КС 59 і інші дозволи на виконання будівельних робіт та містобудівні умови та обмежити забудову земельних ділянок по об'єктах будівництва за адресами: АДРЕСА_1

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2017 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Державної авіаційної служби України до товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Лайф Буд», Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Гостомельської селищної ради, Ірпінської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Служба безпеки України, державне підприємство обслуговування повітряного руху України, Міністерство оборони України, регіональний структурний підрозділ «Київцентраеро», державне підприємство «Антонов» про зобов'язання вчинити певні дії та визнання незаконним та скасування дозволу на будівництво в частині позовних вимог про зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести самочинне будівництво та привести ділянки в попередній стан за адресами: АДРЕСА_1, та зобов'язання товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт Лайф Буд» виконати рішення Державіаслужби від 18.07.2017 № 18 про припинення будівництва; роз'яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 109 КАС України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання а, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позовна заява підпадає під компетенцію адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, з огляду на наступне

Відповідно до положень статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пункту 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 у справі № 19-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 про офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, ч. 2 ст. 2, п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС України, ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 236 КПК України зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VІ «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VІ), у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

З позовної заяви та наявних в даній справі матеріалів не встановлено, що до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 органом ДАБК висунуто вимогу про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності у вигляді відповідного припису.

Разом з цим, положеннями ст. 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч. 7 ст. 376 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 802/1318/15-а.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач просить суд першої інстанції, зокрема, зобов'язати ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести самочинно зведені будівлі та привести земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_1, в попередній стан.

В обґрунтування зазначеної вимоги позивач посилається на п. 84 ч. 1 ст. 1, ст. 69 Повітряного кодексу України, керуючись при цьому п. 146, 147 Положення про використання повітряного простору України, затвердженого постановою КМУ від 29.03.2002 № 401 і зазначає про небезпеку для цивільної авіації та навколишнього природного середовища у зв'язку із здійсненням ТОВ «Комфорт Лайф Буд» будівництва хоча і за наявністю відповідної дозвільної документації, однак без належного погодження, зокрема з позивачем та ДП «Антонов» в частині вибору майданчиків для їх будівництва на приаеродромній території аеродромів «Антонов-1» та «Антонов-2». Вважає, що в силу Закону таке погодження є обов'язковим для відповідача, та за відсутності якого вбачає порушення Порядку погодження місця розташування та висоти об'єктів на приаеродромних територіях та об'єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 № 721, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.12.2012 за № 2147/22459 (далі - Порядок № 721), що стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 21 постанови № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України. Таким чином, для визначення спору як публічно-правового, наявність у ньому суб'єкта владних повноважень, є недостатнім.

Відповідно до цього, спори, що виникають із цивільних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична чи юридична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК України, розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки характер спірних правовідносин в межах даної справи в частині позовних вимог до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є цивільно-правовим незалежно від суб'єктного складу, та не виходить із сфери господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються у порядку господарського судочинства.

Доводи апелянта про те, що даний позов в частині позовних вимог до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 має публічно-правовий характер та повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки така позиція позивача витлумачена на його власний розсуд і бажання, не беруться колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.

Верховний Суд України у своїй постанові від 24.06.2015 № 6-381цс15 дійшов висновку про віднесення спірних правовідносин в межах справи № 6-381цс15 до публічно-правових, які повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства з обґрунтованих підстав, які відповідають Закону та звернув увагу на певні особливості, які позивачем в межах даного позову були приховані та витлумачені хибно.

Так, у вищевказаній постанові ВС України від 24.06.2015 № 6-381цс15 позивачем виступала інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області, яка на виконання своїх владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури звернулася до суду з вимогами, аналогічними вимогам даної справи, а саме про знесення самочинної будівлі.

Однак, вищевказаний суб'єкт владних повноважень в особі інспекції ДАБК у Хмельницькій області під час звернення до суду діяв в межах повноважень, передбачених ч. 1 ст. 38 Закону № 3038-VІ. Разом з тим, попередньо, інспекцією ДАБК у Хмельницькій області було винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, у зв'язку з невиконанням якого, у інспекції ДАБК, в межах її владних управлінських функцій і виникло право звернення до адміністративного суду.

В свою чергу, в межах даної справи, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, не встановлені обставини, які вказували б, що позивач по відношенню до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснював владні управлінські функції, отже і публічно-правового характеру даний спір в межах заявлених до ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимог, немає, що вірно встановлено судом першої інстанції.

В силу приписів ст. 177 ЦК України, об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

З урахуванням норм ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом Державіаслужби про зобов'язання знесення самочинного будівництва підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права, у зв'язку із чим, його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 802/1318/15-а.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що спір в частині позовних вимог про зобов'язання ТОВ «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести самочинне будівництво та привести ділянки в попередній стан за адресами: АДРЕСА_1 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, вимога про зобов'язання ТОВ «Комфорт Лайф Буд» виконати рішення Державіаслужби від 18.07.2017 № 18 про припинення будівництва є похідною від вимоги про знесення самочинного будівництва, а тому не підлягає розгляду за правилами, встановленими КАС України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ані Положенням про Державну авіаційну службу України, затвердженим постановою КМ України від 08.10.2014 № 520, ані Порядком № 721 не передбачено повноважень Державіаслужби, тим більше в особі т.в.о. Голови ОСОБА_6, виносити будь-які рішення про припинення будівництва, що вказує на відсутність публічно-правового характеру у спорі між позивачем та ТОВ «Комфорт Лайф Буд», а тому має лише інформаційний характер та будь-яких обов'язків на відповідача не покладає в силу Закону.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки вказана адміністративна справа, в частині позовних вимог про зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Лайф Буд», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести самочинне будівництво та привести ділянки в попередній стан за адресами: АДРЕСА_1, та зобов'язання товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт Лайф Буд» виконати рішення Державіаслужби від 18.07.2017 № 18 про припинення будівництва, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то судом першої інстанції вірно відмовлено у відкритті провадження.

В свою чергу, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, апелянтом не вказано обставин та не надано доказів, які б свідчили про правомірність вимог апеляційної скарги та не спростовано висновків оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2017 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 30.10.2017.