Справа № 127/21717/17
Суддя: Бойко В. М.
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/127/884/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бойко В.М, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про перерахунок пенсії суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з вимогами визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці від 1.09.2017 року за № 1840/06-32-3/02 в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язавши Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України подати звіт про виконання судового рішення.

Адміністративний позов мотивований тим, що розпорядженням 173796 від 21.03.2017 року Пенсійного фонду України у місті Вінниці позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 24768 грн. - це 86 відсотків від грошової винагороди судді. Розпорядженням № 173796 від 2 28.2017 року Пенсійного фонду України у місті Вінниці перераховано щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 25920 грн.- це 90 відсотків від грошової винагороди судді. Рішення № 10544 від 23.08.2017 позивачу відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді з посиланням на ст. 135 ЗУ « Про судоустрій та статус суддів» № 1402 від 2.06.2016 року.

Як вбачається з вище зазначеного протоколу та відмови, розмір довічного грошового утримання судді обчислено лише з посадового окладу та надбавки за вислугу років. Таку відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці позивач вважає протиправною, оскільки згідно з висновками Верховного Суду України, викладених у його чисельних постановах, зокрема й в постановах від 20 лютого 2012 року, 14 та 18 травня 2013 року, 6 листопада 2.013 року, 4 березня 2014 року, 8 липня 2015 року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13, 21-97а13, 21-350а13 тощо), матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці, є складовою заробітної плати, з неї нараховується та сплачується страховий внесок або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому її розмір враховується в заробіток (дохід)застрахованої особи для обчислення пенсії, в даному випадку щомісячного грошового утримання. Проте, всупереч цим положенням законів та правовим позиціям Верховного Суду Украни, які є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень відповідач при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, який становив 16000 грн. (посадовий оклад) не урахував і в такий спосіб призначив його у меншому розмірі.

Позивач вказує, що за його підрахунками розмір основного щомісячного грошового довічного утримання має становити 25920грн. 34 коп ( 16000 грн - річної допомоги на оздоровлення : 12 місяців = 1333.34 грн за місяць. Таким чином, розмір судівської винагороди за місяць складає 28800+1333.34 = 30133. грн, а розмір довічного грошового утримання -30133.34x90%=27120.01грн).

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом .

Ухвалою суду відкрито скорочене провадження по справі.

Відповідачем подано заперечення на адміністративний позов в яких він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з тих підстав, що відповідно до п. 2 ст. 135 Закону 1402 « суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплати за :вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці». Матеріальна допомога не належить до суддівської винагороди. З урахуванням наведеного, управління діє правомірно та в межах чинного законодавства. Також вважає вимогу про покладення на управління обов'язку надати звіт про виконання судового рішення необґрунтованою.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в управлінні з 14.03.2017р., та отримує довічне грошове утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Розпорядженням 173796 від 21.03.2017 року Пенсійного фонду України у місті Вінниці позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 24768 грн. - це 86 відсотків від грошової винагороди судді. Розпорядженням № 173796 Пенсійного фонду України у місті Вінниці позивачу перераховано щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 25920 грн.- це 90 відсотків від грошової винагороди судді.

Рішення № 10544 від 23.08.2017 позивачу відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді з посиланням на ст. 135 ЗУ « Про судоустрій та статус суддів» № 1402 від 2.06.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначає заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналогічні положення містяться й в підпункті 2.2.2 пункту 2 Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, де вказано, що у склад фонду додаткової заробітної плати входять премії та винагороди, в тому числі за вислугу років, які мають систематичний характер, а відповідно підпункту 2.3.3 пункту 2 цієї інструкції матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом) входить до складу фонду оплати праці.

Отже, чинне законодавство як загальне, так і спеціальне відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження.

Суд погоджується з доводами позивача щодо того, згідно із висновками Верховного Суду України, викладених у його чисельних постановах, зокрема й в постановах від 20 лютого 2012 року, 14 та 18 травня 2013 року, 6 листопада 2.013 року, 4 березня 2014 року, 8 липня 2015 року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13, 21-97а13, 21-350а13 тощо), матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці, є складовою заробітної плати, з неї нараховується та сплачується страховий внесок або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому її розмір враховується в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, в даному випадку -щомісячного грошового утримання.

Суд критично оцінює твердження відповідача щодо того, що відповідно до п. 2 ст. 135 Закону 1402 « суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплати за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці». Матеріальна допомога не належить до суддівської винагороди, що спростовується перерахованими вище нормами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу перерахунку довічного грошового утримання судді без врахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі, враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає неправомірні дії відповідача, яким допущено порушення ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже, суд вважає визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці від 1.09.2017 року за № 1840/06-32-3/02 в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язавши Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання.

Статею 267 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, враховуючи положення зазначеної норми суд вважає, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України подати звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України суд вважає судові витрати компенсувати за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 159-163, 167, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. 1 Закону України «Про оплату праці» суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці від 1.09.2017 року за № 1840/06-32-3/02 в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язавши Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України подати звіт про виконання судового рішення.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми виплат щомісячного довічного грошового утримання за один місяць.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: