Справа № 817/43/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"31" жовтня 2017 р. Справа № 817/43/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Шведюк М.М.,

сторін та їх представників: розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.05.2016 року №0001-17, №0002-17.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що протягом 2015 року за ним були зареєстровані легкові автомобілі марки BMW M5, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4395 см.куб., номерний знак НОМЕР_1, який знятий з обліку 11.03.2015 року для реалізації та марки PORSCHE CAYENNE, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4806 см.куб., номерний знак НОМЕР_1, який знятий з обліку 28.08.2015 року для реалізації. Позивачем отримано оспорювані податкові повідомлення-рішення, якими йому визначено податкові зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік в сумі 12450,00 грн. і 14583,33 грн., відповідно. Проте, позивач вважав ці податкові повідомлення-рішення неправомірними, оскільки, на його думку, вказані легкові автомобілі не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2015 році. Також, посилаючись на принцип стабільності, закріплений у Податковому кодексі України, позивач вказував, що рішення органу місцевого самоврядування про визначення ставки транспортного податку на 2015 рік не були офіційно опубліковані до 15.07.2015 року, а тому, не повинні були застосовуватись протягом 2015 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 13.05.2016 року №0001-17, №0002-17.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн..

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Відповідачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просили скасувати зазначену постанову та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Встановлено, що за позивачем - ОСОБА_3 були зареєстровані легкові автомобілі, а саме:

- марки BMW M5, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4395 см.куб., номерний знак НОМЕР_2, який знято з обліку для реалізації 11.03.2015 року;

- марки PORSCHE CAYENNE, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4806 см.куб., номерний знак НОМЕР_2, який знято з обліку для реалізації 28.08.2015 року.

Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення:

- від 13.05.2016 року №0001-17, яким визначено податкове зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік в сумі 12450,00 грн.;

- від 13.05.2016 року №0002-17, яким визначено податкове зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік в сумі 14583,00 грн. (а.с.15-16).

Як вбачається з листа від 30.12.2016 року №17098/17-16-13-05 та службової записки від 05.04.2017 року №94, податкове повідомлення-рішення від 13.05.2016 року №0001-17 стосується об'єкту оподаткування - легкового автомобіля марки BMW M5, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4395 см.куб., номерний знак НОМЕР_2, що зареєстрований за новим власником 07.07.2015 року, податкове повідомлення-рішення від 13.05.2016 року №0002-17 - об'єкту оподаткування - легкового автомобіля марки PORSCHE CAYENNE, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4806 см.куб., номерний знак НОМЕР_2, що зареєстрований за новим власником 23.10.2015 року (а.с.8-9,42).

Суми транспортного податку сплачені позивачем до бюджету у повному обсязі згідно квитанцій від 27.05.2016 року №0.0.559447877.1, №0.0.559450261.1 (а.с.13-14).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи зазначену податкові повідомлення-рішення виходив з того, що зміни до будь-яких елементів місцевих податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, місцеві податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, а опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення певних місцевих податків та зборів пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті, є об'єктами оподаткування.

Згідно з пп.267.2.1 п.267.2, пп.267.3.1 п.267.3 ст.267 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 цієї статті.

Пунктом 267.4 ст.267 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 цієї статті.

Пунктом 267.5 ст.267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктами 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Підпунктом 267.6.5 п.267.5 ст.267 Податкового кодексу України закріплено, що в разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

При цьому, стаття 267 Податкового кодексу України, що регулює порядок справляння транспортного податку, введена в дію з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року.

В той же час, за змістом пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить податок на майно. При цьому, за приписами пп.265.1.2 п.265.1 ст.265 Податкового кодексу України, транспортний податок належить до податку на майно.

Пунктом 10.2 ст10 Податкового кодексу України передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Таким чином, безпосереднє встановлення транспортного податку, як місцевого податку, віднесено нормами Податкового кодексу України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад. Верховна Рада України не уповноважена самостійно на підставі власного рішення встановлювати місцеві податки на території територіальних громад, а може лише визначати їх перелік, граничні розміри ставок та певні критерії їх справляння.

Пунктом 4 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпунктом 12.3.3 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України визначено, що копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

В силу вимог пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

За приписами п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів місцевих податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, місцеві податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, а опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення певних місцевих податків та зборів пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, статтею 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто, унашому випадку 2015 рік є плановим періодом, 2016 рік бюджетним періодом.

Відтак, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

У той же час, пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), закріплено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Враховуючи значний об'єм законодавчої бази, яка регулює питання встановлення розміру, порядку адміністрування та сплати транспортного податку, зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище норм нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про наявність неоднозначного трактування прав та обов'язків платників податків у спірному випадку.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку. Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У свою чергу, принцип стабільності закріплений у пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Згідно з вказаною нормою зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Так, Рівненською міською радою було прийнято рішення №4831 від 22.01.2015 року, яким затверджено Положення про порядок справляння податку на майно в частині транспортного податку. 18.06.2015 року Рівненською міською радою прийнято рішення №5253, яким скасовано рішення Рівненської міської ради №4831 від 22.01.2015 року та затверджено нове Положення про порядок справляння податку на майно в частині транспортного податку.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" травня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "31" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33024

3- відповідачу/відповідачам: Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області вул.Відінська, 8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,