Справа № 826/8062/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8062/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

31 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни про визнання рішення неправомірним, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_4 (далі - Позивач, ОСОБА_4) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач-1, ФГВФО), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» Пантіної Любові Олександрівни (далі - Відповідач-2, Уповноважена особа) про:

- визнання неправомірним рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору банківського рахунку від 05.06.2014 року №8395 та перерахувань за договором банківського рахунку, операцій з внесенням та перерахуванням грошових коштів;

- визнання неправомірним рішення Уповноваженої особи про зупинення виплат та перерахувань за договором банківського рахунку від 05.06.2014 року №8395;

- зобов'язання ФГВФО та Уповноважену особу подати уточнюючу інформацію для включення ОСОБА_4 в Переліку вкладників та Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Старокиївський Банк» за рахунок Відповідача-1 за договором банківського рахунку від 05.06.2014 року №8395.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2015 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору банківського рахунку №8395 від 05.06.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Старокиївський банк», оформлене наказом №61 від 29.08.2014 року; зобов`язано Уповноважену особу надати до ФГВФО додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_4 стосовно здійснення виплат по відшкодуванню вкладу за рахунок ФГВФО за договором банківського рахунку №8395 від 05.06.2014 року в національній валюти України. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в Уповноваженої особи правових підстав для визнання нікчемним укладеного Позивачем з ПАТ «Старокиївський банк» договору має наслідком визнання протиправним та скасування наказу в частині, що стосується ОСОБА_4, у зв'язку з чим позовні вимоги до Відповідача-2 є обґрунтованими. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що покладенню на ФГВФО обов'язку щодо внесення Позивача до Переліку вкладників обов'язково повинно передувати направлення Уповноваженою особою уточнюючої інформації.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на неврахування судом очевидної нікчемності укладеного Позивачем з ПАТ «Старокиївський банк» договору банківського рахунку, а також факту «розбивки» рахунку юридичної особи. Наголошує на безпідставному відхиленні судом такого, що набрало законної сили, рішення суду, яким встановлено правомірність дій відповідачів щодо невключення Позивача до загального реєстру вкладників.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2015 року було відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду на 15.09.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 року зупинено апеляційне провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України подання Верховного Суду України, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 03.07.2015 року №13 щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.09.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено - ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017 року справу №826/8062/15 було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 31.10.2017 року.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Позивач наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-1, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_4 було укладено договір банківського рахунку №8395 від 05.06.2014 року (а.с. 9).

Згідно виписки по особовому рахунку за станом на 05.09.2014 року (а.с. 8) на рахунок Позивача №2620 1 503256601 від фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 05.06.2014 року, 06.06.2014 року, 12.06.2014 року, 16.06.2014 року надійшли кошти на загальну суму 82 400,00 грн. згідно платіжних доручень №№ 5, 6, 6 та квитанції №7311.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 року №385 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.06.2014 року №50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський банк», згідно якого з 18.06.2014 року по 18.09.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» - Пантіну Любов Олександрівну.

Постановою Правління Національного банку України від 11.09.2014 року №583 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Старокиївський банк».

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2014 року №92 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначено Пантіну Любов Олександрівну уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» строком на 1 рік з 18.09.2014 року по 18.09.2015 року включно.

На офіційному сайті ФГВФО опубліковано оголошення про те, що з 25.09.2014 року по 04.11.2014 року включно вкладники можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ КБ «Київська Русь».

Дізнавшись про відсутність його у Переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, Позивач звернувся до Уповноваженої особи із заявою від 08.09.2014 року з приводу відсутності ОСОБА_4 у даному переліку.

Листом від 01.10.2014 року №21-036-8688/14 (а.с. 10) за результатами розгляду звернення Позивача Уповноважена особа повідомила, що здійснюється перевірка правових підстав розміщення вкладу ОСОБА_4 в банку з урахування обмежень у діяльності банку, встановлених НБУ під час віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії проблемних.

29.08.2014 року Уповноваженою особою видано наказ № 61 (а.с. 47), пунктом 2 якого приписано визнати нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, який додається до наказу, до якого включено й транзакції на рахунок Позивача (а.с. 48).

Крім того, на адресу Позивача Уповноваженою особою направлено лист від 12.01.2015 року №1915/09-02 (а.с. 11) із повідомленням про нікчемність правочинів, в якому зазначено, що договір банківського рахунку від 05.06.2014 року №8395, операції щодо безготівкового перерахування грошових коштів з рахунку підприємця ОСОБА_4 НОМЕР_1 в ПАТ «Старокиївський банк» на рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_2 в ПАТ «Старокиївський банк», вчинені 06.06.2014 року, 12.06.2014 року та 16.06.2014 року є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 4, 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 09.08.2012 року №14 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріали справи не підтверджують правомірність висновків Уповноваженої особи про належність договору банківського рахунку з Позивачем до нікчемного.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Частина 1 ст. 26 Закону визначає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписи ч. 6 ст. 27 Закону визначають, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Як вбачається зі змісту листа Уповноваженої особи від 12.01.2015 року №1915/09-02 (а.с. 11) та було встановлено раніше, правочини, у тому числі договір банківського рахунку від 05.06.2014 року №8395, операції щодо безготівкового перерахування грошових коштів з рахунку підприємція ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_4, визнані нікчемними в силу ст. 38 Закону та ст. 228 ЦК України.

З урахуванням наведеного судовою колегією враховується, що згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи ч. 3 ст. 38 Закону визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

В той же час, як це випливає зі змісту вказаного, таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

Таким чином, за обставин відсутності у розпорядчому рішенні посилань на передбачені законом підстави визнання правочину нікчемним, таке рішення суб'єкта владних повноважень є необґрунтованим.

Аналогічна позиція висловлена в рішеннях Вищого адміністративного суду України, зокрема, від 22.10.2015 року у справі №К/800/23891/15, від 18.11.2015 року у справі №К/800/36050/15, від 09.12.2015 року у справі №К/800/26830/15.

Разом з тим, така підстави як «штучне створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд гарантування здійснюватиме за рахунок державних коштів», що зазначено в листі від 12.01.2015 року №1915/09-02, не передбачена законодавцем у переліку підстав, за якими договір банківського рахунку можна вважати нікчемним.

При цьому Відповідачем-2 не доведено, що укладення договору від 05.06.2014 року №8395 та внесення коштів на його рахунок містить ознаки правочину, який міг би спричинити неплатоспроможність ПАТ «Старокиївський банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Приписи ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу визначають, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених ст. 228 ЦК України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Крім того, відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, Уповноваженою особою не наведено та не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, кошти в сумі 82 400,00 грн. на рахунок Позивача НОМЕР_2 були зараховані, зокрема, згідно платіжних доручень від 06.06.2014 року №5, від 12.06.2014 року №6, від 16.06.2014 року №6, а також через касу згідно квитанції від 16.06.2014 року №67311.

При цьому жодних обґрунтувань щодо недоліків вказаних документів, а саме їх невідповідність вимогам чинного законодавства, Відповідачем-2 суду не надано.

Укладення фізичною особою договору банківського вкладу з банком не є таким, що порушує публічний порядок. Обставини незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи є кримінально караним діянням, і належним доказом такого факту є відповідне рішення суду, яким буде встановлено обставини, що свідчать про факт (и) незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи. При цьому, як зазначив вище Верховний Суд України, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відсутність вказаних обставин та наявність незакінченого судовим розглядом кримінального провадження, порушеного за наслідком заяви Уповноваженої особи про вчинення кримінального правопорушення (шахрайства), дає підстави стверджувати про необґрунтованість твердження Відповідача-2 щодо нікчемності укладеного правочину Позивача з банком та транзакцій, пов'язаних з ним.

При цьому судова колегія зазначає, що доводи Відповідача-2, якими він обумовлює нікчемність правочину (розбивка вкладу, обставини можливого підроблення первинних касових документів та ін.), можуть бути підставами для визнання договору банківського рахунку недійсним з відповідними наслідками, встановленими законом.

Посилання Апелянта на те, що перерахування коштів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на рахунок фізичної особи ОСОБА_4 безумовно свідчить про «дроблення» рахунку юридичної особи, а відтак має наслідком визнання правочинів нікчемними, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, матеріалами справи не підтверджується залучення жодної юридичної особи до спірних правовідносин, а відтак і «дроблення» її рахунку, по-друге, кошти перераховувалися Позивачем у межах одного банку, що жодним чином не впливало на фінансовий стан останнього.

Твердження Уповноваженої особи про те, що укладення договору від 05.06.2014 року №8395 здійснювалося у період, коли постановою НБУ від 12.05.2014 року №275/БТ ПАТ «Старокиївський банк» було віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів, а відтак таких договір вчинений поза межами правового поля, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставне, оскільки згідно ч. 3 ст. 75 Закону рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею, відтак Позивач не міг бути обізнаний про запровадження будь-яких обмежень щодо укладення договорів.

Крім того, не може бути підставою для визнання нікчемним договору від 05.06.2014 року №8395 положення ст. 1059 ЦК України, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, даний договір укладено у письмовій формі, а в силу положень п. 1.3 останнього свідоцтво про відкриття рахунку є документом, що підтверджує відкриття клієнту рахунку в банку, а укладення договору.

Посилання Апелянта на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2014 року у справі №826/17494/14, яка набрала законної сили, і якою, на думку Відповідача-2, підтверджується невключення ОСОБА_4 до загального реєстру вкладників, судовою колегією оцінюється критично, оскільки предметом розгляду даної справи надання оцінки правомірності рішення Уповноваженої особи про визнання нікчемним договору банківського рахунку, що потягнуло неподання Відповідачем-2 інформації до Фонду про Позивача як вкладника, у той час як у справі №826/17494/14 розглядалося питання невключення ОСОБА_4 до загального реєстру вкладників.

Враховуючи, відсутність рішень судів, якими встановлено обставини незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи, підробки документів, шахрайства; відсутність судових рішень щодо недійсності договору банківського рахунку Позивача та відсутність обставин, встановлених ст. 38 Закону, дає підстави визнання обґрунтованим рішення суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи, оформленого наказом від 29.08.2014 року №61.

З наведеного слідує висновок, що за відсутності підстав нікчемності правочину Уповноважена особа зобов'язана була надати до Фонду інформацію щодо вкладника ОСОБА_4, стосовно якого необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Що стосується позовних вимог до ФГВФО, судовою колегією враховується, що відповідно до п. 4 розділу IV Положення №14 виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, як було зазначено раніше, затвердження такого реєстру відбувається на підставі відомостей, поданих Уповноваженою особою Фонду.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України випливає, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Разом з тим, оскільки на момент затвердження виконавчою дирекцією ФГВФО реєстру вкладників Уповноваженою особою Фонду Позивача до переліку вкладників включено не було, а прийняття рішення щодо затвердження загального реєстру, а також внесення до нього змін належить до виключної компетенції Відповідача-1, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог до ФГВФО. Оскільки Уповноваженою особою не надано Відповідачу-1 додаткової інформації про ОСОБА_4 як вкладника ПАТ «Старокиївський банк», підстави для зобов'язання ФГВФО внести такі зміни до загального реєстру вкладників відсутні, адже захисту підлягають виключно порушені права особи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни про визнання рішення неправомірним, зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко