Справа № 815/4860/17
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4860/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Станкова О.Ф.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.08.2017 року №, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.08.2017 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 23585,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що підставою для визначення Головним управлінням ДФС в Одеській області порушення позивачем податкового законодавства слугували хибні доводи перевіряючих стосовно не оприбуткування у касах готівки з підстав невнесення у книгу обліку доходів та витрат в період з 14.07.2017 року по 16.07.2017 року у сумі 4717,00 грн., проте позивачем на час початку перевірки були роздруковані у фіскальному касовому апараті Z-звіти, які вклеєні у книгу РРО та внесені у книгу обліку розрахункових операцій, що не заперечувалось перевіряючими, тобто позивачем не приховувався отриманий дохід, а лише не було додатково здійснено запису до книги обліку доходів за два дні через здійснення оплати безготівковим розрахунком, таким чином продаж товару та отриманий дохід були відображені як у звітах та і в КОРО. Позивач зазначає, що неналежне ведення обліку доходів та витрат субєктами господарювання має тягнути наслідком попередження або накладення штрафу у розмірі від 3-х до 8-ми неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідає позиції Верховного Суду України у справі від 01.04.2014 року. Застосування відповідачем до спірних правовідносин Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» є грубим порушенням основоположних норм Конституції України, так як ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавались законом як правопорушення, таким чином відповідачем застосовано норми матеріального законодавства, які не підлягали застосуванню, у . висновки ГУ ДФС в Одеській області є помилковими.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що достовірність визначених сум у КОРО з безпідставних тверджень, які спростовуються наявними письмовими доказами, у звязку з чим сума грошового зобовязання, визначена оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням є безпідставною.

Представник відповідача надав до суду заперечення (а.с. 28-31), в яких зазначив, що за результатами проведеної фактичної перевірки позивача, зокрема, встановлено порушення останнім п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, а саме встановлено не оподаткування готівкових коштів на загальну суму 4117,00 грн., згідно фіскальних звітних чеків (Z-звітів) за період з 14.07.2017 року по 16.07.2017 року до книги обліку доходів і витрат №544 від 03.04.2015 року, на підставі чого 08.08.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято ППР №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення ведення касових операцій у національній валюті у сумі 23585,00 грн. Так, відповідач вказує, що за порушення норм регулювання обігу готівки до позивача застосовано штрафні санкції, розмір яких визначається Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» та складає 5 розмірів неоприбуткованої суми.

Таким чином, вищенаведене свідчить про наявність порушень з боку позивача та у звязку з встановленим порушеннями відповідачем прийнято оскаржуване повідомлення-рішення, а отже, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Фізична особа підприємець ОСОБА_3 знаходиться на загальній системі оподаткування, та під час здійснення роздрібного продажу товарів застосовує фіскалізовані реєстратори розрахункових операцій.

Судом встановлено, що на підставі наказу №2531 від 05.07.2017р. та направлення на перевірку 14.07.2017р. головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_4В, та ОСОБА_5 проведена фактична перевірка господарської одиниці бару, що належить ФОП ОСОБА_3, розташованого за адресою м.Одеса, Фонтанська дорога, 143, за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки (а.с.12-13).

Актом перевірки від 17.0272017р. встановлено, серед іншого, не оприбуткування у день одержання готівкових коштів у сумі 4717,00 грн. згідно фіскальних звітних чеків (Z-звітів) до книги обліку доходів і витрат №544 від 03.04.2015 року, чим порушено п.2.6 глави «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого Постановою НБУ від 15.12.2004 року №637.

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.08.2017р. №, яким до позивача за порушення п.2.6 гл.2 Положення Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Національного банку України №637 від 15.12.2004р. застосовані штрафні санкції у розмірі 23585,00 (а.с.11).

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що на час перевірки готівкові кошти які надійшли до ФОП:

14.07.2017р. на підставі Z-звіту №2575 (а.с.15) записані у КОРО №02575 датою - 14.07.2017р., та сума готівки складає 2632,00 грн.(а.с.18);

15.07.2016р. на підставі Z-звіту №2576 (а.с.16), записані у КОРО №02576 датою -15.07.2016р. сума готівки складає 2110,00грн.(а.с.18);

16.07.2016р. на підставі Z-звіту №2577 (а.с.17), записані у КОРО №02577 датою -16.07.2016р. сума готівки складає 1980,00грн.(а.с.18);

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Указом президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року N 637 Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Відповідач як субєкт владних повноважень, відповідно до підпункту 20.1.19 ст. 20 ПК України має право - застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Судом встановлено, що на час початку перевірки у позивача в наявності були роздруковані у фіскальному касовому апараті Z-звіти та внесені відповідні записи до книги обліку розрахункових операцій, що не заперечувалось перевіряючими та підтверджується відповідними записами та звітами (копії додаються), та як пояснив представник позивача, лише не було своєчасно додатково здійснено запису до книги обліку доходів за два дні через здійснення оплати безготівковим розрахунком за товар для освідчення надходження цих коштів на рахунок у банку, оскільки іноді кошти надходять із запізненням.

Абзацом першим пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року N 637 визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Відповідно до пункту 1.1 даного Положення:

книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг);

касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі;

оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Підставою для застосування штрафних санкцій відповідач посилається на абз.3 ст.1 Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки від 12 червня 1995 року N 436/95, яким встановлено, що за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки застосовується штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Як зазначалась судом вище позивач оприбуткував всю суму готівкових коштів за Z-звітами до КОРО, але несвоєчасно вніс запису до книги обліку доходів та витрат.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах, та з цього приводу зауваження з боку перевіряючих були відсутні.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04.11.2015 року, встановлено, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу № 436/95).

Відповідно до ч.1 ст.2442 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, невнесення записів до книги обліку доходів і витрат при фактичному оприбуткуванні зазначеної суми дає лише підстави для висновку про порушення позивачем порядку ведення книги обліку доходів і витрат, а не про неналежний облік надходження коштів за вказані дні та ухилення підприємця від оподаткування зазначеної суми.

Також, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституцій України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст.6 Конституції України передбачає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Стаття 8 ч.2 Конституції України говорить, що Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 2 ст.58 Конституції України, визначає, що Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавались законом як правопорушення.

Це означає, що встановлення штрафних санкцій за правопорушення і визначення, які діяння визнаються правопорушенням у підзаконних нормативно-правових актах, зокрема в Указі Президента №436/95 від 12.06.1995 року Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулюванням обігу готівки суперечить чітким положенням норми ч.2 ст.58 Конституції України.

Указ Президента України №436/95 від 12.06.1995 року не є законом, не прирівняний у своєї юридичній силі до сили дії Закону, тому будь яке застосування даного Указу є порушенням основоположних норм Конституції, які є нормами найвищої юридичної сили і є нормами прямої дії.

На час прийняття оскаржуваного рішення у чинному законодавстві України існує спеціальний Закон який регламентує порядок ведення готівкових розрахунків у національній валюті України і оприбутковування готівки у касі Закон України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (зі змінами).

Та як вбачається з оскаржуваного повідомлення - рішення до позивача застосовані штрафні санкції встановлені абз.3 ст.1 Указу Президента України, тобто відповідач притягає підприємство до відповідальності за порушення, склад та санкція якого визначені у підзаконному нормативно-правовому акті, а саме Указі Президента України.

Так Указ Президента України №436/95 від 12.06.1995 року Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулюванням обігу готівки прийнятий 1995 року .

З 28 червня 1996 року на території України дії новий правовий порядок, запроваджений новою Конституцією України.

Новий правовий порядок передбачає з 28 червня 1996року, що виключно законами України визначаються правові засади і гарантії підприємництва (п.8 ч.1 ст.92 Конституції).

Відповідно до п.1 Перехідних положень Конституції України (редакції 1996 року) Закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Також одним із законів, що визначає правові гарантії підприємництва є Господарський Кодекс України від 16.01.2003 року №436, який набув чинності 01.01.2004 року. Та з 01.01.2004 року в Україні діє правовий режим здійснення господарської діяльності, при якому (ч.1 ст.239 ГПК) органи державної влади…..відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до субєктів господарювання адміністративно-господарські санкції, в тому числі-адміністративно-господарський штраф, інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Тобто законодавець послідовно визначає, що санкції за порушення правил господарювання встановлюються виключно Законами України, і виключення у даному випадку для Указів Президента не передбачені.

Стаття 241 Господарського Кодексу України підтверджує попередній висновок суду.

Згідно із ч.1 ст.241 Господарського Кодексу України адміністративно-господарський штраф це грошова сума, що сплачується субєктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлений правил здійснення господарської діяльності.

Частина 2 цієї статті вказує, що перелік порушень, за які з субєкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями передбаченими ст.239 цього Кодексу (ч.3 ст.241 ГПК України).

Таким чином відповідачем застосовано норми матеріального законодавства, які не підлягали застосуванню, внаслідок чого помилково застосований штраф.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення було винесене відповідачем без дотриманням усіх зазначених принципів, а тому воно є незаконним і підлягає скасуванню.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.08.2017 року № - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 08.08.2017 року №.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 /шістсот сорок/ грн. 00 коп.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 30.10.2017 року.

Суддя П.П. Марин

.