Справа № 823/773/17
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року справа № 823/773/17

12 год. 00 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 подав позов, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою про відведення земельної ділянки державної власності площею 8,2003 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (за рахунок земель сільськогосподарського призначення), яка перебуває в оренді гр. ОСОБА_2 та розташована в адміністративних межах Кутівської сільської ради (за межами населеного пункту) Маньківського району Черкаської області, з метою укладення договору оренди вказаної земельної ділянки з ОСОБА_1;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно, з урахуванням рішення суду, розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.03.2017 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 8,2003 га для ведення фермерського господарства (за рахунок земель сільськогосподарського призначення), яка перебуває в оренді гр. ОСОБА_2 та розташована в адміністративних межах Кутівської сільської ради (за межами населеного пункту) Маньківського району Черкаської області;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області надати звіт про виконання судового рішення не пізніше двох тижнів з дня набрання постановою законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувшись до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 8,2003 га для ведення фермерського господарства, який погоджений у встановленому законодавством порядку, що підтверджується висновком відділу Держземагентства у Черкаській області від 25.05.2015 № 0-28-0.7-1397/2-15, відповідач відмовив у його затвердженні мотивуючи недотриманням статті 116 п. 5 Земельного кодексу України. Позивач вважає, що рішення відповідача є неправомірним, оскільки поданий на затвердження проект землеустрою повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні 26 жовтня 2017 року позовні вимоги підтримала і просила позов задовольнити у повному обсязі.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що право оренди попереднього орендаря ОСОБА_2 на земельну ділянку припиниться після реєстрації додаткової угоди між сторонами про припинення договору оренди від 28.12.2012 року, а тому передача земельної ділянки можлива лише після внесення до відповідних даних відомостей щодо припинення права оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка стала предметом звернення. З огляду на вищевикладене, дії Головного управління є правомірними, а відповідь від 27.03.2017 законною та обґрунтованою та такою що не підлягає до скасування.

У судовому засіданні 26 жовтня 2017 року представник відповідача заперечила проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Третя особа, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заява про розгляд справи без участі в матеріалах справи відсутня.

26 жовтня 2017 року на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Суд встановив, що 31 січня 2015 року наказом Головного управління Держземагентства у Черкаській області № 23-610/14-15-СГ, відповідно до вимог ст. ст. 15-1, 122, 123, 124, 134 Земельного кодексу України та статті 7 Про фермерське господарство надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, орієнтованою площею 8,2003 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, розташованої в адміністративних межах Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області (за межами населеного пункту).

На виконання вказаного наказу та відповідно до вимог чинного законодавства, на замовлення позивача, землевпорядною організацією приватним підприємством Земекспертцентр виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 8,2003 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області.

25 травня 2015 року висновком Головного управління Держземагентства у Черкаській області № 0-28-0.7-1397/2-15 погоджено відведення земельної ділянки державної власності площею 8,2003 га для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в оренді ОСОБА_2 в адміністративних межах Кутівської сільської ради (за межами населеного пункту) Маньківського району Черкаської області (з метою укладення договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_1).

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення на умовах оренди земельної ділянки площею 8,2003 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області.

Листом від 23.12.2016 за вих. № 10343/6-16 відповідач відмовив в затвердженні проекту землеустрою, мотивуючи це тим, що проект землеустрою не відповідає вимогам ст. 50 Закону України Про землеустрій.

14.03.2017 позивач повторно звернуся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з клопотання про затвердження. До даного клопотання був доданий проект землеустрою, який приведений у відповідність до статті 50 Закону України Про землеустрій.

27.03.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області за вих. № 3515/6-17 надано позивачеві відповідь про відмову у затвердженні проекту землеустрою на підставі п. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, яким визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Громадянам для ведення фермерського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. а ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 4 ст. 123 ЗК України).

Частиною 10 ст. 123 ЗК України встановлено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Також, ч. 13 ст. 123 ЗК України унормовано, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У відповідності до ст. 50 Про землеустрій проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою;

пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

копії правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна для обєктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці;

розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

кадастровий план земельної ділянки;

матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктами 4, 5 частини 1 статі 24 даного Закону визначено, що підставою для відмови в реєстрації права є те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а також наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. (ч. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Статтею 27 Закону визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно.

Згідно статті 18 Закону України Про оренду землі договір оренди землі набирає чинності з моменту його державної реєстрації.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У відповідності до договору укладеного між Маньківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 щодо оренди земельної ділянки в адміністративних межах Кутівської сільської ради Маньківського району Черкаської області площею 8,2003 га, у тому числі 0 га ріллі, 8,2003 га сінокоси, що зареєстрований у відділі Держкомзему у Маньківському районі від 29.12.2012 за № 03865 з терміном дії 5 років, а саме п. 36 договору оренди, визначено, що Розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається.

Пунктом 5 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином суд, погоджується з доводами представника відповідача, що право оренди попереднього орендаря ОСОБА_2 на земельну ділянку, припиниться після реєстрації додаткової угоди між сторонами про припинення договору оренди від 28.12.2012 року.

Тому, суд вважає, що рішення Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області прийняте в межах повноважень, оскільки передача земельної ділянки можлива лише після внесення до відповідних даних відомостей щодо припинення права оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка стала предметом звернення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідачем як субєктом владних повноважень доведено суду правомірність прийнятого оскаржуваного рішення.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надати звіт про виконання судового рішення не пізніше двох тижнів з дня набрання постановою законної сили, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаній нормі кореспондують положення абз. 7 п. 4 ч. 1 статті 163, абз.5 п.4 ч.1 статті 207 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суд може встановити строк для подання субєктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення субєктом владних повноважень-відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобовязання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Разом з цим, слід зазначити, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлене право, а не обовязок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобовязати субєкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Крім того, заявлена вимога позивача в прохальній частині позову не передбачена п. 4 ч. 1 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк