Справа № 809/807/17
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2017 р. справа № 809/807/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Мула Х.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представників третіх осоіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4П,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Першого заступника прокурора Івано-Франківської області,

до відповідача: Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний природний парк "Гуцульщина"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ДП "Кутське лісове господарство"

про визнання незаконним та скасування рішення №28 від 11-13 грудня 2013 року,-,-

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення від 11-13.12.2013 «Про затвердження доопрацьованого генерального плану забудови села Пістинь».

Ухвалою суду від 15.09.2017 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний природний парк «Гуцульщина» (далі НПП «Гуцульщина», природний парк).

Ухвалою суду від 20.09.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство «Кутське лісове господарство».

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення відповідача від 11-13.12.2013 року є протиправним, оскільки його прийняттю не передувало проведення відповідних громадських обговорень; на момент його прийняття не було враховано зауважень, які були визначенні при прийнятті попереднього рішення «Про затвердження генерального плану» від 16.07.2013 року; проектні матеріали генерального плану не погоджені із Національним природним парком «Гуцульщина», яка є постійним землекористувачем частини земельної ділянки, за рахунок якої збільшується територія Пістинської сільської ради.

Представник позивача та третьої особи на його стороні - Національний природний парк «Гуцульщина» позовні вимоги підтримали із вказаних підстав.

Представник відповідача проти позову заперечив суду пояснив, що спірне рішення прийнято у відповідності до вимог закону, відповідає інтересам суспільства, спрямоване на впорядкування містобудівних відносин села та жодним чином не порушує прав та інтересів держави, метою прийняття такого рішення є забезпечення прав громади села та створення перешкод у відчуженні земель лісового фонду та їх використання всупереч цільовому призначенню.

Представник третьої особи на стороні відповідача - Державного підприємства «Кутське лісове господарство», суду пояснив, що Національний природний парк «Гуцульщина» не є землекористувачем земельних ділянок лісового фонду, що ввійшла до складу земель населеного пункту Пістинь відповідно до спірного рішення, оскільки третій особі передано тільки лісовий фонд, а не земельні ділянки. Зазначили про відсутність будь-яких правовстановлюючих документів, які визначають належність земельної ділянки природному парку, визначені її в натурі на місцевості межовими або інформаційними знаками, а також вказали про відсутність взагалі будь-яких документів, які б свідчили про наявність права у Національного природного парку «Гуцульщина» на спірну земельні ділянку.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Указом Президента України «Про створення національного природного парку «Гуцульщина» від 14.05.2002 р. № 456 створено на території Косівського району національний природний парк «Гуцульщина», який підпорядковано Міністерству екології та природних ресурсів України. Установлено площу земель Національного парку в розмірі 32271 га та надано статус земель природно-заповідного фонду, з них 7606 га передано парку в постійне користування з вилученням у землекористувачів та 24665 гектарів земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.

Відповідно до переліку землекористувачів, землі яких мають бути надані у постійне користування Національного парку - зокрема, Пістинське лісництво 503 га, а за переліком землекористувачів, землі яких мають бути включені до складу Національного парку без вилучення - зокрема, Пістинське лісництво 1012 га.

Судом встановлено, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2017 року у справі № 347/3085/13-а, скасовано рішення Пістинської сільської ради «Про затвердження генерального плану» від 16.07.2013 року (а.с.161-167). Зазначене рішення набрало законної сили згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 року (а.с.144-155).

Так, зокрема, зазначеним рішенням встановлено наступне.

Пістинською сільською радою (Замовник) та ДП УДНДІПМ «Діпромісто» (Виконавець) укладено договір № 652-11-188 від 01 грудня 2011 року, предметом якого є розроблення проекту генерального плану с. Пістинь.

Рішенням Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 16 липня 2013 року затверджено генеральний план забудови села Пістинь, згідно з яким в межі населеного пункту включено додаткову територію - 1315,4 га.; існуюча площа села - 1087,4 га.; проектна площа села - 2402,8 га.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 182-р від 27 березня 2013 року та № 495-р від 03 липня 2013 року надано Національному парку дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 116 га та відведення земельних ділянок загальною площею 6674 га (землі державного значення лісогосподарського призначення (ліси), що перебувають у постійному користуванні ДП «Кутське лісове господарство», що знаходяться на території Косівського району Івано-Франківської області, з подальшим наданням їх парку у постійне користування для забезпечення його функціонування).

В результаті проведення Івано-Франківською міжрайонною прокуратурою з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері перевірки, встановлено невідповідність спірного рішення відповідача вимогам чинного законодавства: у погодженні генерального плану с. Пістинь відмовлено у звязку із наявністю ряду недоліків; під час розроблення генерального плану с. Пістинь державні інтереси не визначено, що і стало підставою звернення прокуратури в інтересах Держави з даним позовом до суду про скасування спірного рішення як такого, що прийнято передчасно.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 17 вказаного закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада (частина 6 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Пунктом третім частини сьомої вказаної статті Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк, зокрема, звертаються до обласної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим (для міст обласного та республіканського Автономної Республіки Крим значення), центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (для міст Києва та Севастополя), щодо визначення державних інтересів для їх урахування під час розроблення генерального плану населеного пункту.

За змістом статті 20 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та обєктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та обєктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України.

До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.

Відповідно до статті 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та обєктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та обєктів природно-заповідного фонду.

Згідно з статтею 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та обєкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, памятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені обєкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва).

Статтею 45 Земельного кодексу України визначено, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Зі змісту наведених норм слідує, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати, зокрема, в комунальній власності, і саме по собі включення таких земель до території населеного пункту не свідчить про порушення норм закону.

Разом з тим, включення таких земель до складу населеного пункту шляхом розроблення його генерального плану потребує відповідного погодження з їх власниками, землекористувачами згідно з наділеними законом повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та обєктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та обєктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та обєктів природно-заповідного фонду.

Зі змісту наведеної норми закону слідує, що за загальним правилом межі територій та обєктів природно-заповідного фонду визначаються відповідно до законодавства, тобто шляхом встановлення меж в натурі на місцевості.

Разом з тим, невстановлення таких меж не свідчить про відсутність на місцевості території та обєктів природно-заповідного фонду, оскільки їх межі можуть визначатись відповідно до проектів створення територій та обєктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Вищенаведені обставини, як зазначено судом, встановлено постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2017 року, яка набрала законної сили.

Генеральним планом забудови села, який затверджений спірним рішенням відповідача, а також рішенням від 16.07.2013 року, до меж населеного пункту с. Пістинь включено додаткову територію, площею 1315,4 га, до якої належить 546 га земель державного лісового фонду, які проектом створення НПП «Гуцульщина» передбачено для відведення під землі природно-заповідного фонду цього природного парку.

В той же час, обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов, позивач вказує на необхідність погодження графічних матеріалів генерального плану з боку НПП «Гуцульщина».

Суд, не може погодитись із зазначеними доводами позивача з урахуванням наступного.

Указом Президента України від 14.05.2002 № 456/2002 на території Косівського району Івано-Франківської області створено НПП "Гуцульщина".

З даного Указу вбачається, що до території НПП "Гуцульщина" погоджено в установленому порядку включення 32271 гектарів земель державної власності, в тому числі 7606 гектарів земель, що мають бути надані парку в постійне користування та 24665 гектарів земель, що включаються до складу парку без вилучення у постійних землекористувачів, які зазначені в додатках: № 1 та № 2.

У додатку № 1 до Указу Президента України від 14.05.2002 № 456/2002, визначено Перелік землекористувачів, землі яких мають бути надані у постійне користування НПП "Гуцульщина", а саме: землі Косівського міжгосподарського лісгоспу, площею 816 гектарів, у тому числі: Пістинське лісництво 503 га, Кобаківське лісництво 165 га, Рожнівське лісництво 148 га; Кутського державного лісгоспу Державного комітету лісового господарства України загальною площею 6790 га, у тому числі: Косівське лісництво 1675 га, Кутське лісництво 1477 га, Шешорське лісництво 3030 га, Яблунівське лісництво 608 га. Усього 7606 га.

У додатку № 2 до Указу Президента України від 14.05.2002 № 456/2002, визначено Перелік землекористувачів, землі яких мають бути включені до складу НПП "Гуцульщина" без вилучення, а саме: Косівського міжгосподарського лісгоспу, площею 9893 га, у тому числі: Великорожинське лісництво 3912 га, Кобаківське лісництво 1166 га, Рожнівське лісництво 754 га; Пістинське лісництво 1012 га, Яблунівське лісництво 3049 га; Кутського державного лісгоспу Державного комітету лісового господарства України загальною площею 14772 га, у тому числі: Березівське лісництво 3116 га, Косівське лісництво 2392 га, Космацьке лісництво 4398 га, Кутське лісництво 1519 га, Яблунівське лісництво 3347 га. Усього 24665 га.

Статтею 19 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (частина 1 статті 55 ЗК України).

Згідно з частиною 1 статті 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Отже, на землі лісогосподарського призначення розповсюджується особливий режим щодо їх надання в користування та використання, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

При цьому, згідно зі статтею 3 ЗК України, земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас частиною 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Статтею 149 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.07.2013 № 495-р «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», відповідно до статей 92, 123 і 149 ЗК України надано НПП "Гуцульщина" дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 6674 гектари (землі державної власності лісогосподарського призначення (ліси), що перебувають у постійному користуванні державного підприємства «Кутське лісове господарство» згідно з додатком, розташованих на території Косівського району Івано-Франківської області, з подальшим наданням їх зазначеному парку у постійне користування для забезпечення його функціонування.

В той же час, постійним користувачем земельної ділянки, визначеної в Указі Президента України від 14.05.2002 № 456/2002, є Кутський державний лісгосп Державного комітету лісового господарства України, у вказаного землекористувача земельна ділянка не вилучалась, НПП «Гуцульщина» в постійне користування не надавалася, акт на право постійного користування цією земельною ділянкою НПП "Гуцульщина" не видавався і право лісокористування за ним на вказану землю не реєструвалося, що є підставою для висновку, що в розумінні діючого законодавства НПП "Гуцльщина" не є постійним користувачем лісової земельної ділянки.

Діюче законодавство України не містить такого поняття як "фактичний постійний лісокористувач", тим більше не передбачено законом і існування у двох осіб одночасно права постійного користування однією і тією самою земельною ділянкою.

До одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (пункт 5 розділу VIII прикінцевих положень ЛК України). Позивачем не доведено того, що державний акт на право постійного користування земельними ділянками, одержаний в установленому порядку державним лісогосподарським підприємством - Державне підприємство «Кутське лісове господарство», є скасованим, недійсним або нечинним. Тому законодавчий механізм підтвердження права постійного користування земельними ділянками планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування не включається у зв'язку з існуванням законного та легітимного постійного землекористувача.

Вищенаведене встановлено постановою Вищого господарського суду України від 29.08.2017 року у справі № 909/4/17 за позовом Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області до НПП «Гуцульщина» про стягнення шкоди (а.с.197-201).

Відтак, враховуючи вищенаведені обставини встановлені щодо НПП «Гуцульщина», суд приходить до висновку, що відповідач, отримуючи відповідне погодження у ДП «Кутське лісове господарство», як землекористувача, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Слід також зазначити, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2017 року встановлено, що статтею 12 Закону України «Про основи містобудування», до компетенції сільських рад у сфері містобудування на відповідній території віднесено затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території-детальних планів територій.

Згідно пункту 5.5 Типового положення про архітектурно-містобудівні ради, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 07.07.2011 № 108, Уповноважений орган містобудування та архітектури, при якому функціонує Рада, за 20 робочих днів до розгляду на засіданні Ради проекту містобудівної документації письмово інформує про дату та місце такого розгляду органи державної влади, які відповідно до закону мають повноваження щодо розгляду проекту містобудівної документації, та забезпечує можливість ознайомлення з її розділами (за відповідним напрямом). За результатами розгляду зазначені органи подають уповноваженому органові містобудування та архітектури свої висновки. Письмові висновки додаються до матеріалів засідання Ради.

За результатом розгляду проекту генерального плану с. Пістинь, архітектурно-містобудівна рада облдержадміністрації на своєму засіданні згідно з витягом з протоколу № 4 засідання архітектурно-містобудівної ради облдержадміністрації від 26.12.2012 вирішила розроблений генеральний план с. Пістинь Косівського району прийняти за основу та рекомендувати Діпромісту доопрацювати ряд зауважень та пропозицій.

Рішенням від 16.07.2013 року «Про затвердження генерального плану», яке було предметом оскарження у справі № 347/3085/13-а, вказані зауваження та пропозиції не враховані.

В той же час, в судовому засіданні встановлено, що у генплані с. Пістинь враховані зауваження і пропозиції викладені у вищезгаданому протоколі, що підтверджується листом за № ГРП-7/381 від 19.06.2013 року ДП УДНДІ «Діпромісто» (а.с.171).

Відтак, на момент прийняття оскаржуваного рішення від 11-13.12.2013 року відповідачем було усунуто усі зауваження.

Що стосується посилань позивача на ту обставину, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було проведено громадських слухань у відповідності до вимог Постанови КМУ за № 555 від 25.05.2011 року, то зазначене не відповідає встановленим у справі обставинам. Так, дотримання відповідачем вимог вищенаведеної норми підтверджується рішенням Пістиньскої сільської ради від 11.01.2013 року та протоколом № 22 від 29.05.2013 року (а.с.169,170).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області «Про затвердження доопрацьваного генерального плану забудови села Пістинь» від 11-13.12.2013 року прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, не підлягає до скасування, а позов є таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 31.10.2017.