Справа № 803/1150/17
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Справа № 803/1150/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання незаконним і скасування наказу, визнання незаконним рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - Ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП у Волинській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України у Волинській області від 09.08.2017 року № 4о/с «По особовому складу» про звільнення майора міліції ОСОБА_3 в запас збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) з 09.08.2017 року; визнання незаконним рішення ГУ НП у Волинській області про відмову у прийнятті на службу та зобовязання розглянути питання про прийняття на службу в Національну поліцію по переводу з органів міліції та стягнення грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та грошове забезпечення за час роботи в Управлінні МВС України у Волинській області з 02.06.2017 року по 09.08.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області №16 о/с від 19.12.2016 року позивача було звільнено у запас з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України у Волинській області (з постановкою на військовий облік) у звязку за скороченням штатів за пунктом 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС та відповідно до пп. 8, 10 та 11 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію з 06 листопада 2015 року.

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області №3 о/с від 02.06.2017 року скасовано наказ №16 о/с від 19.12.2016 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року та поновлено позивача на посаді в органах УМВС України у Волинській області з 06.11.2015 року.

09 червня 2017 року позивача було попереджено про наступне звільнення з органів внутрішніх справ з 09.08.2017 року за п.64 «г» (через скорочення штатів) та наказом заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області №4 о/с від 09.08.2017 року звільнено у запас з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України у Волинській області (з постановкою на військовий облік) у звязку за скороченням штатів за пунктом 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС з 09 серпня 2017 року.

Позивач рішення про його звільнення з посади вважає протиправним, необґрунтованим, упередженим та таким, що прийняте відповідачем без врахування переважного права на залишення на роботі, без пропозиції щодо переведення на іншу роботу.

Вказує на те, що має достатній досвід у роботі, знання, відповідну кваліфікацію, бажання працювати в поліції та відповідає вимогам поліцейського, що передбачені діючим законодавством України. Однак, поновивши його в органах внутрішніх справ України, ні керівник (голова ліквідаційної комісії) управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, ні керівник Головного управління Національної поліції у Волинській області не надали йому можливість реалізувати своє право щодо призначення за його згодою на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, не проаналізували і не зясували можливостей подальшого використання його на службі.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України у Волинській області від 09.08.2017 року № 4о/с «По особовому складу» про звільнення майора міліції ОСОБА_3 в запас збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) з 09.08.2017 року; визнати незаконним рішення ГУ НП у Волинській області про відмову у прийнятті на службу та зобовязати розглянути питання про прийняття на службу в Національну поліцію по переводу з органів міліції; стягнути грошове забезпечення з 16 лютого 2017 року по 09 серпня 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні та в поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 12.10.2017 року №2281/26/01-17 представник відповідачів позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити та пояснила, що Постановою КМУ №730 від 16 вересня 2015 року Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ було ліквідовано як юридичну особу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області та її структурні підрозділи, а Головне управління Національної поліції у Волинській області за законом не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ у Волинській області. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень, з дня опублікування Закону України Про Національну поліцію всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники МВС України, його територіальних органів, закладів та установ, вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Крім того, Законом України від 12.02.2015 року №1932-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ» передбачено ліквідацію в системі ОВС підрозділу по боротьбі з організованою злочинністю.

Згідно з вимогами статті 49-2 КЗпП України, ОСОБА_3 не пізніше ніж за два місяці, а саме 09 червня 2017 року повідомлено про наступне звільнення з 09 серпня 2017 року через скорочення штатів, що підтверджується його підписом на попередженні про наступне звільнення.

Таким чином, при винесенні наказу №4 о/с від 09.08.2017 року про звільнення позивача у запас з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України у Волинській області у звязку зі скороченням штатів за пунктом 64 г з 09 серпня 2017 року Ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним рішення ГУ НП у Волинській області про відмову в прийнятті на службу в Національну поліцію по переводу з органів міліції представник відповідачів зазначила наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України Про Національну поліцію з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади. Частинами 1 та 2 ст. 47 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Відтак, основною умовою прийому на службу в поліцію є участь у конкурсі на службу у поліції та/або зайняття вакантної посади, а саме: кандидати зобовязані пройти медичне обстеження, перевірку рівня фізичної підготовки, психологічне обстеження та подати документи згідно переліку, визначеного Типовим порядком проведення конкурсу.

Відповіді від 16.08.2017 року на рапорти ОСОБА_3 давались уже після звільнення позивача з органів внутрішніх справ України. Вказані відповіді були інформаційного характеру, а відтак їх не можна вважати відмовою у прийнятті на службу в Національну поліцію. Враховуючи вищевикладене, просила суд у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з пунктом 15 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною службою.

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України Про Національну поліцію, який згідно з пунктом І розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набрав чинності з 07 листопада 2015 року.

Закон України Про Національну поліцію визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з пунктом 9 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення цього Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначених цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 03.09.2001 року проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, зокрема, згідно з наказом УМВС України у Волинській області від 16.08.2011 року №310 о/с на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними злочинними групами УБОЗ УМВС України у Волинській області, що підтверджується записами у трудовій книжці, витягом з послужного списку ОСОБА_3

Наказом УМВС України у Волинській області №98 о/с від 04.04.2012 року позивача звільнено з органів МВС України в запас з 04.04.2012 року за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (пункт 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України).

ОСОБА_3 не погодившись з даним наказом 03.05.2012 року звернувся в суд з позовом до УМВС України у Волинській області про визнання незаконним та скасування наказу від 04.04.2012 року № 98 о/с в частині звільнення з органів МВС України, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року позов задоволено повністю.

04.09.2012 року наказом УМВС України у Волинській області №257 о/с на виконання виконавчого листа Волинського окружного адміністративного суду №160 до негайного виконання, відповідачем внесено зміни в наказ від 04.04.2012 року №98о/с де було поновлено позивача на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю управління внутрішніх справ України у Волинській області з 04.04.2012 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 року в задоволенні позову відмовлено.

На підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 року , наказом УМВС України у Волинській області від 18.12.2012 року №340о/с відмінено пункт наказу УМВС України у Волинській області від 04.09.2012 року №257о/с в частині скасування наказу УМВС України у Волинській області від 04.04.2012 року №98о/с про поновлення на посаді та звільнено позивача з органів внутрішніх справ України за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ з 04.04.2012 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 року - скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2016 року апеляційну скаргу УМВС України у Волинській області залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року залишено без змін.

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 19.12.2016 року №16 о/с, відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2016 позивача поновлено на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України у Волинській області з 04.04.2012 року, та вказаним наказом одночасно звільнено у запас Збройних Сил з постановкою на військовий облік за пунктом 64 г (через скорочення штатів), з 06.11.2015 року.

ОСОБА_3 не погодившись з даним наказом 23.01.2017 року звернувся до суду з позовом до УМВС України у Волинській області, ГУ Національної поліції у Волинській області про визнання незаконним та скасування наказу від 19.12.2016 року №16 о/с в частині звільнення його з посади, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ від 19 грудня 2016 року №16 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_3 з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС. Поновлено ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС з 06 листопада 2015 року. Стягнуто з УМВС України у Волинській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 року Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року без змін.

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області №3 о/с від 02.06.2017 року скасовано наказ від 19.12.2016 року №16 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_3 оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС з 06.11.2015 року та поновлено позивача на посаді у органах УМВС України у Волинській області з 06.11.2015 року (а.с.42).

09 червня 2017 року позивача попереджено про наступне звільнення з органів внутрішніх справ з 09.08.2017 року за п.64 «г» (через скорочення штатів) (а.с.43).

Наказом заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 09.08.2017 року №4 о/с, позивача звільнено у запас з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України у Волинській області (з постановкою на військовий облік) у звязку із скороченням штатів за пунктом 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС з 09 серпня 2017 року (а.с.44).

08 серпня 2017 року позивачем були написані рапорти, адресовані Голові ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області та начальнику Головного управління Національної поліції у Волинській області про те, що ОСОБА_3 від служби в поліції не відмовляється та просить прийняти його на службу до поліції на будь-які посади (а.с. 64, 68).

Вищевказані рапорти 08.08.2017 року були надіслані відповідачам поштою та отримані адресатами 11.08.2017 року за вхідними номерами №182 та №2941, що підтверджується відбитком штампу установи з зазначенням дати надходження та вхідним номером (а.с.64,70).

Листом від 16.08.2017 року №2262/01/12/1-2017 Головне управління Національної поліції у Волинській області надало відповідь позивачу про те, що його рапорт розглянуто та повідомлено, що наказом заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 09.08.2017 року №4 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 09 серпня 2017 року.

Крім того, поінформувало позивача про те, що з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади. Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійної компетентності, особистих якостей і досягнень кандидатів на прийняття на службу та зайняття вакантної посади. Враховуючи вищевикладене, позивачу запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад в підрозділах поліції області, у разі його оголошення на офіційному веб-порталі ГУ НП У Волинській області (а.с.65).

Листом від 17.08.2017 року №3/1-2272 Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області повідомило позивача, що його рапорт розглянуто та розяснено, що наказом заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 09.08.2017 року №4 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 09 серпня 2017 року.

Крім того, повідомлено про те, що 16.09.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ згідно з якою утворено як юридичну особу публічного права територіальний орган Національної поліції Головне управління Національної поліції у Волинській області та ліквідовано як юридичну особу публічного права Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області. При цьому, відповідно до нормативно-правових актів Головне управління Національної поліції у Волинській області не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ у Волинській області.

З метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади. Враховуючи вищевикладене, позивачу запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад в підрозділах поліції області, у разі його оголошення на офіційному веб-порталі ГУ НП У Волинській області (а.с.67).

Відповідно до частин першої, шостої статті 6 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори, зокрема: спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач УМВС України у Волинській області у даній справі не довів правомірності оскаржуваного у даній справі наказу про звільнення позивача, з огляду на таке.

Відповідно до пп. г п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про Національну поліцію України, Національна поліція України (далі поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Даний Закон був опублікований 06.08.2015 року в газеті Голос України та відповідно до його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015 року, крім, зокрема, п. п. 8, 11 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто 07.08.2015 року.

Так, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію України передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. п. 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, вищезазначені норми розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію та Положення №114, на яке йдеться посилання в оскаржуваному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: відмова працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; відсутність можливості подальшого використання на службі.

Тому, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу зобовязаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, яка звільняється.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що відповідачами не було запропоновано позивачу скористатись правом на проходження служби в поліції

Також Законом України Про Національну поліцію України передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, зокрема, прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Звільняючи ОСОБА_3 відповідач виходив з того, що відбулася повна ліквідація установи, в якій він проходив службу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області.

Суд не погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 04.03.2014 року у справі №21-8а14, ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

16.09.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ згідно з якою утворено як юридичну особу публічного права територіальний орган Національної поліції Головне управління Національної поліції у Волинській області та ліквідовано як юридичну особу публічного права Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області.

Судом встановлено, що Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області з 10 листопада 2015 року перебуває в стані припинення за рішенням засновника.

При цьому, в Законі України Про Національну поліцію, постанові Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 чи інших нормативно-правових актах не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які були покладені на органи міліції.

Таким чином, в даному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави ліквідована не була.

На думку суду, зазначене вище правонаступництво підтверджується, зокрема, аналогічністю завдань міліції і поліції, встановлених ст. 3 Закону України Про міліцію та ст. 2 Закону України Про Національну поліцію відповідно, ліквідація обласних управлінь Міністерства внутрішніх справ України з одночасним створенням аналогічних територіальних органів Національної поліції, використання органами Національної поліції в своїй діяльності нормативно-правових актів (наказів) Міністерства внутрішніх справ України.

Також суд враховує, що в постанові від 27.05.2014 року у справі №21-108а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Пунктами 8-11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію України не було передбачено порядку пропонування працівникам міліції посад в органах Національної поліції.

Враховуючи дану обставину та наведену правову позицію Верховного Суду України щодо обовязку роботодавця працевлаштувати працівників ліквідованої установи, суд вважає, що в даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, а саме ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, частиною 3 якої передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, суд приходить до висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Однак, у спірних правовідносинах відповідачі у встановлений законодавством строк, а саме до 09.08.2017 року, не запропонували ОСОБА_3 жодної посади в новостворених органах Національної поліції.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивачем 08.08.2017 року на адресу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області поштовим відправленням було надіслано рапорт про згоду ОСОБА_3 проходити службу у Національній поліції на будь-якій посаді та у якому він просить прийняти його на службу до поліції. Однак, даний рапорт отриманий адресатом 11.08.2017 року, після звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Таким чином, обовязок запропонувати посаду відповідно до змісту наведеної норми та правової позиції Верховного Суду України лежить саме на роботодавцеві.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що звільнення позивача є передчасним, та як наслідок таким, що порушило його право на працю в частині гарантій на зайняття певних посад у порядку визначеному розділом ХІ Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при вивільненні працівників міліції (зокрема, створення територіальних органів впродовж місяця, з дня набрання чинності згаданим Законом), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

В іншому випадку, що має місце у спірних правовідносинах, держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним, прийнятим без дотримання критеріїв, передбачених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 09.08.2017 року № 4о/с «По особовому складу» в частині звільнення майора міліції ОСОБА_3 з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС з 09.08.2017 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Разом з тим не підлягає до задоволення вимога позивача про визнання незаконним рішення ГУ НП у Волинській області про відмову у прийнятті на службу та зобовязання розглянути питання про прийняття на службу в Національну поліцію по переводу з органів міліції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рапорт ОСОБА_3 про його згоду на проходження служби у Національній поліції на будь-якій посаді та прохання прийняти його на службу до поліції надійшов на адресу ГУ НП у Волинській області лише 11.08.2017 року за вх. № 2941, тобто після звільнення позивача з органів внутрішніх справ, яке відбулося 09.08.2017 року (а.с.64).

У відповіді від 16.08.2017 року № 2262/01/12/1-2017 тимчасово виконуючий обовязки начальника ГУ НП у Волинській області повідомив позивача про те, що він звільнений наказом Управління МВС України у Волинській області від 09.08.2017 року № 4 о/с з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил за п. 64 «г» ( через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом та запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад в підрозділах поліції області, у разі його оголошення на офіційному веб-порталі ГУНП у Волинській області (а.с. 65).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вищевказаний лист ГУ НП у Волинській області (відповідь на рапорт) не є рішенням відповідача про відмову у прийнятті (переведенні) на службу у Національну поліцію, оскільки, на момент отримання рапорту позивача та надання відповіді останній був фактично звільнений з органів внутрішніх справ, а тому лист ГУ НП у Волинській області є таким, що носить інформативний характер, а відтак позовні вимоги щодо визнання протиправним рішення ГУНП у Волинській області та зобовязання вчинити дії до задоволення не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі судом встановлено наступне.

Як зазначалось раніше наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 19.12.2016 року №16 о/с позивача звільнено з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України у Волинській області у запас Збройних Сил з постановкою на військовий облік за пунктом 64 г (через скорочення штатів), з 06.11.2015 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ від 19.12.2016 року №16 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з органів УМВС, поновлено на посаді з 06 листопада 2015 року. Стягнуто з УМВС України у Волинській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області №3 о/с від 02.06.2017 року скасовано наказ від 19.12.2016 року №16 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_3 оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС з 06.11.2015 року та поновлено позивача на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України у Волинській області з 06.11.2015 року.

Згідно зі статтею 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на відповідача УМВС України у Волинській області був покладений обовязок негайно виконати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2017 року у справі №803/57/17 в частині поновлення позивача на посаді.

Вищезазначене рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС було виконане лише 02.06.2017 року шляхом поновлення на посаді (наказ №3 о/с від 02.06.2017 року), з 06 листопада 2015 року.

Порядок і умови вирішення питання про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника визначено статтею 236 КЗпП України.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого постановою КМ УРСР від 29.07.1991 року №114 (із змінами і доповненнями), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Отже, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Таким чином, період з 16.02.2017 року (день прийняття постанови Волинського окружного адміністративного суду у справі №803/57/17) по 02.06.2017 року (02.06.2017 року наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області позивача було поновлено на посаді) є часом затримки в поновленні ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС і який в сукупності становить 106 календарних днів відповідно (з 16.02.2017 року по 01.06.2017 року)

Так, обчислення середньої заробітної плати здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, згідно з пунктом 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязані відповідні виплати.

Згідно довідки УМВС України у Волинській області від 16.02.2017 року про доходи слідує, що дохід ОСОБА_3 за жовтень-листопад 2012 року складає 4 386,88 грн. (2 136,25 + 2 250,63) грн. за 61 календарний день, відповідно середньоденний заробіток ОСОБА_3 становить 71,92 грн.

Враховуючи те, що тривалість невиконання відповідачем постанови суду від 16.02.2017 року в частині поновлення ОСОБА_3 на вищезазначеній посаді складає 106 календарних днів, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 7 623,52 грн. (71,92 грн. х 106 днів = 7 623,52 грн.), який підлягає до стягнення на користь позивача.

Крім того, підлягає також задоволенню вимога позивача в частині стягнення середнього заробітку за час роботи в УМВС у Волинській області за період з 02.06.2017 року по 09.08.2017 року (68 днів), оскільки, позивач 02.06.2017 року наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області №3 о/с від 02.06.2017 року був поновлений на посаді, однак, не отримував грошового забезпечення, що не заперечується представником відповідача.

Згідно довідки Голови ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області ліквідаційною комісією УМВС України у Волинській області грошове забезпечення майору міліції ОСОБА_3 не нараховувалось та не виплачувалось, будь-які виплати при звільненні на підставі наказу УМВС у Волинській області від 09.08.2017 року № 4о/с не здійснювались (а. с. 71)

Відтак, середній заробіток за час роботи в УМВС у Волинській області за період з 02.06.2017 року по 09.08.2017 року становить 4 890,56 грн. (71,92 грн. х 68 дні = 4 890,56 грн.) та підлягає до стягнення на користь позивача

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова про поновлення ОСОБА_3 на посаді та про стягнення з Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 2 157,60 грн. підлягає до негайного виконання.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 161-163 КАС України, на підставі Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про міліцію», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС України у Волинській області № 4 о/с від 09 серпня 2017 року про звільнення у запас майора міліції ОСОБА_3 з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Поновити ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС з 09 серпня 2017 року.

Стягнути з Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі в розмірі 7 623 грн. 52 коп.

Стягнути з Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час роботи в Управлінні МВС України у Волинській області у розмірі 4 890 грн. 56 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді та стягнення грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2 157 грн. 60 коп. (дві тисячі сто пятдесят сім грн.. 60 коп.) звернути до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук

Повний текст постанови виготовлений 30.10.2017 року