Справа № 695/3536/16-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 695/3536/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про скасування рішення та вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати вимогу про сплату боргу Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області від 30 травня 2016 року № Ф-01 та рішення про застосування фінансових санкцій та пені від 03 серпня 2016 року № 3.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що відповідач не довів, що ФОП ОСОБА_2 використовував найману працю та має заборгованість по сплаті внеску на загальнообов'язкове пенсійне страхування за 2009-2011 роки. Також позивач посилається на те, що борг підлягає списанню у відповідності до ч. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про відкладення судового засідання у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Відповідач направив до суду письмові заперечення проти апеляційної скарги, проте про причини неявки свого представника у судове засідання не повідомив.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представників сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд встановив, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганськ та у зв'язку зі зміною місця проживання був прийнятий на облік у Золотоніське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області.

Передача платника страхованих внесків була здійснена за актом прийому-передачі від 22 квітня 2016 року. Згідно вказаного акту в ОСОБА_2 був наявний борг по сплаті страхових внесків у розмірі 17361 грн. 49 коп., який виник у період 2009 року по 20 січня 2011 року.

Зазначений борг складався із заборгованості по сплаті внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 16084 грн. 33, фінансової санкції у розмірі 170 грн. 00 коп. та пені у розмірі 1107 грн. 16 коп.

Золотоніське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області склало та направило ОСОБА_2 вимогу № Ф-01 від 30 травня 2016 року про сплату боргу у розмірі 17361 грн. 49 коп. У встановлений строк позивач не оскаржив зазначену вимогу та не сплатив указану в ній суму заборгованості. У зв'язку з цим вказана вимога була направлена до органів Державної виконавчої служби для примусового виконання. Борг був сплачений позивачем 29 липня 2016 року.

З огляду на те, що заборгованість по сплаті внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 17361 грн. 49 коп. була сплачена із порушенням строку, встановленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішенням № 3 від 03 серпня 2016 року до ОСОБА_2 був застосований штраф у розмірі 1719 грн. 15 коп. та нарахована пеня у розмірі 41714 грн. 21 коп.

Не погоджуючись із вказаними вимогою та рішенням Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач не підтвердив належними доказами наявність заборгованості по сплаті внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Також позивач посилався на те, що відповідач при прийнятті рішення керувався нормою права, яка втратила чинність. Крім того, ОСОБА_2 вважає, що борг у розмірі 17361 грн. 49 коп. підлягав списанню, а вимога про його сплату була направлена після закінчення строку позовної давності.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що при направленні вимоги № Ф-01 від 30 травня 2016 року та прийнятті рішення № 3 від 03 серпня 2016 року відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Суд встановив, що наявність у ОСОБА_2 найманих працівників та боргу по сплаті внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування підтверджується листом Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 16 травня 2017 року № 1754/04, даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування та детальним розрахунком особової картки платника страхових внесків.

Посилання позивача на те, що відомості про наявність найманих працівників були отримані відповідачем у електронному вигляді колегія суддів вважає необґрунтованими, адже ОСОБА_2 не заперечує достовірність таких даних, посилаючись лише на відсутність оригіналів звітів, які перебувають на тимчасово непідконтрольній території.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ч. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів, у тому числі щодо направлення вимоги про сплату боргу, не застосовується.

Вимога про сплату боргу Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області від 30 травня 2016 року № Ф-01 була сформована на підставі облікових даних з карток особових рахунків ОСОБА_2, що відповідає п. 8.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1.

Як вірно встановив суд першої інстанції, згідно з абз. 6 п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Відтак, стягнення заборгованості із сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 2009 року по 21 січня 2011 року правомірно відбувалося із використанням тих повноважень, якими органи Пенсійного фонду України були наділені на час набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у тому числі із нарахуванням штрафу та пені відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2013 року у справі № 21-323а13.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що із 01 липня 2013 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо призначення та індексації пенсії», яким ч. 15 ст. 106 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було доповнено новими абзацами такого змісту: «Фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються. Нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами-підприємцями, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню».

Відповідно до листа Головного управління ДФС у Черкаській області від 09 червня 2017 року № 13577/23-00-13-0116 ОСОБА_2 з 01 серпня 2015 року по даний час перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі17361 грн. 49 коп. підлягала списанню у зв'язку із обранням позивачем особливого способу оподаткування відповідно до ч. 15 ст. 106 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Під час розгляду та вирішення даної справи суд першої інстанції виходив з того, що за змістом вказаної норми права заборгованість зі сплати страхових внесків підлягає списанню виключно у разі, якщо фізична особа-підприємець є платником страхованих внесків відносно себе. Оскільки ОСОБА_2 використовував найману працю, а відповідна заборгованість виникла по сплаті внесків за найманих працівників, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для списання боргу позивача.

Дослідивши абз.абз. 2, 3 ч. 15 ст. 106 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів встановила, що єдиною умовою для списання заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичної особи-підприємця є обрання ним особливого способу оподаткування. Посилання на те, що застосування вказаної норми права залежить від використання фізичною особою-підприємцем найманої праці у вказаній нормі права - відсутні.

Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-208а14 щодо скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області про нарахування штрафу і пені за порушення сплати внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на заробітку плату найманих працівників, дійшов до висновку про те, що з огляду на перебування позивача (фізичної особи-підприємця) на час прийняття оскаржуваного рішення на спрощеній системі оподаткування, при вирішенні справи необхідно враховувати положення ч. 15 ст. 106 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що заборгованість ОСОБА_2 у розмірі 17361 грн. 49 коп. підлягала списанню відповідно до абз.абз. 2, 3 ч. 15 ст. 106 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У зв'язку з цим підстави для направлення ОСОБА_2 вимоги про сплату боргу від 30 травня 2016 року № Ф-01 та прийняття рішення про застосування фінансових санкцій і пені від 03 серпня 2016 року № 3 в Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області були відсутні.

Відтак, адміністративний позов ОСОБА_2 про скасування зазначених вимоги та рішення підлягає задоволенню. Разом з тим, підставою для задоволення адміністративного позову є виключно невірне застосування відповідачем абз.абз. 2, 3 ч. 15 ст. 106 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Інші доводи ОСОБА_2, викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 11 серпня 2017 року, та є підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, проте невірно застосував ч. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Скасувати вимогу про сплату боргу від 30 травня 2016 року № Ф-01 і рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 03 серпня 2016 року № 3, прийняті Золотоніським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 26 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Файдюк В.В.