Справа № 826/17213/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27 жовтня 2017 року 13:45 № 826/17213/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи - Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» та Комунальне підприємство «Київський міський бізнес центр», про визнання незаконним та скасування рішення в частині, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), треті особи - Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» та Комунальне підприємство «Київський міський бізнес центр» (далі - треті особи) про визнання незаконним та скасування п. 204 таблиці Додатку 1 до рішення відповідача від 27 грудня 2001 року №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва».

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на внесення до переліку комунального майна самочинної будівлі, яка не зареєстрована належним чином та порушує будівельні норми та правила пожежної безпеки для власників будинку АДРЕСА_1 до якого прибудована зазначена будівля - складські приміщення.

Представник відповідача проти позову заперечив з огляду на відсутність порушення прав власників приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (літера Б), тоді як комунальне майно - спірне складське приміщення знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літера В, В1) та перебувають на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація».

Представник третьої особи - КП «Київжитлоспецексплуатація» проти позову заперечив з огляду на перебування на праві господарського відання у КП «Київжитлоспецексплуатація» спірних приміщень з 2002 року. За весь час будь-яких реконструкцій зазначених приміщень не проводилось, а позивач не є власником земельної ділянки, на якій розташовані складські приміщення, власником є територіальна громада.

Представник третьої особи - КП «Київський міський бізнес центр» підтримав позицію позивача та вказав, що на праві господарського відання підприємству передані нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (літера Б). Спірне приміщення перешкоджає третій особі у здійсненні своїх обов'язків, а приміщення є незаконно збудованим.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

На підставі рішення Київської міської ради від 27.12.2001 року № 208/1642 «Про формування комунального майна міста та районів» 01.10.2001 року було проведено розмежування комунального майна м. Києва між новоутвореними 10-ма районами м. Києва. Відповідно до вказаного рішення житлові будинки, які до розмежування майна між районами вже належали районам, були віднесені до комунальної власності територіальних громад 10-ти районів м. Києва саме згідно з документами, які були надані ліквідаційними комісіями.

Згідно Додатку 1 до вказаного рішення у пункті 204 за адресою АДРЕСА_1 літ. В до переліку об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва віднесено складські приміщення загальною площею 100,9 кв.м.

Позивач є власником ? частини нежилих приміщень (в літ. Б) загальною площею 239,30 кв.м., що розташовані в будинку АДРЕСА_1 в м. Києві згідно договору дарування частини нежилих приміщень від 07.08.2012 року.

Позивач вказує на прибудову спірних складських приміщень до його будинку без належних дозволів та без дотримання будівельних норм та стандартів, що порушує права власників приміщень за адресою у м. Києві по АДРЕСА_1 (літ. Б) на пожежну охорону та завдає шкоди технічному стану будинку за літерою «Б».

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

На виконання Постанови Верховної Ради УРСР від 08.12.90 року «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про місцеві ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування» та Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.91 року «Про введення в дію Закону України «Про власність», постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.91 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» зобов'язано міністерства та відомства України, органи, уповноважені управляти державним майном, здійснити до 01.01.92 року передачу державного майна, яке перебуває у їх віданні до комунальної власності.

На підставі зазначених нормативно-правових актів виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів прийнято рішення від 13.01.92 року № 26 «Про формування комунального майна міста та районів», пунктами 1 - 3 якого затверджено перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста та переданого до комунальної власності районів.

Згідно архівного витягу із додатку 1 до рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992 № 26 (від 22.07.2016 року) до комунальної власності м. Києва передано нежилі будинки та споруди, зокрема, за адресою по вул. Ярославів Вал: 33а (1969 кв.м - триповерховий будинок); 33б (1213,4 кв.м - двоповерховий будинок) та 33в (480,6 кв.м - двоповерховий будинок).

Згідно архівного витягу із додатку 1 до рішення Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 (від 22.07.2016 року) до об'єктів комунального майна належить, зокрема, складські приміщення площею 100,90 по АДРЕСА_1, літ. В у м. Київ.

Суд зазначає, що після виконання положень, наведених у підпункті 7 рішення Київської міської ради від 06.09.2001 року № 3/1437, районні в м. Києві ради, утворені згідно з цим рішенням, є правонаступниками прав і обов'язків в частині майна, переданого новоутвореним територіальним громадам відповідно до нового адміністративно-територіального устрою (пункт 8).

Відповідно до статті 26 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади тощо.

Нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, літ. В, В1 перебувають на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація».

Таким чином суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Київської міської ради з додатком прийнято в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку. З огляду на зазначене, а також те, що рішення № 208/1642 від 27.12.2001 було прийнято відповідачем до проведення державної реєстрації права власності за позивачем, то спірне рішення на момент розгляду справи судом безпосередньо не стосуються прав та інтересів позивача та у суду відсутні докази того, що вони породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та впливають на його права та обов'язки, суд, дійшов висновку про те, що не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання протиправним та скасування відповідного рішення.

Разом з тим, суд зазначає, що контроль за технічним станом та додержанням будівельних норм покладено на органи державного архітектурно-будівельного контролю. Як вбачається з матеріалів справи, відповідний контроль здійснюється, по відношенню до КП «Київжитлоспецексплуатація» винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил по відношенню до об'єкта за адресою: АДРЕСА_1 літ. В та літ. В1, а тому суд зазначає, що права позивача спірним рішенням при його прийнятті порушено не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову, а тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко