Справа № 819/1260/17
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1260/17

24 жовтня 2017 р.м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

секретарі судового засідання Придаткевич Н.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, довіреність від 06.02.2017 року

представника відповідача ОСОБА_2, довіреність від 22.06.2017 року № 3854/10/19-00-10-02-10/8462

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові податкового повідомлення-рішення від 19.06.2017 року № 54971-13 від 19.06.2017 року, № 54972-13, № 54970-13, № 54968-13 від 19.06.2017 року, № 54973-13, № 54974-13, № 54975-13.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оспорювані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування. Зокрема, на адресу позивача оскаржувані рішення були направлені без відповідного розрахунку податкового зобов'язання із зазначенням необхідної для їх визначення інформації, в тому числі, якого саме об'єкта стосується.

Серед іншого, рішенням Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 62 від 29.01.2016 року "Про внесення змін в рішення сесії селищної ради № 593 від 28.01.2015 року" Про місцеві податки і збори на 2016 рік" встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості на 2016 рік, яким Головне управління ДФС у Тернопільській області, на думку позивача, протиправно керувалось раніше початку бюджетного періоду 01.01.2017 року, що настає за плановим, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях (а.с.59-63), просила задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у письмових запереченнях (а.с.38-42), та повідомила, що прийняті податкові повідомлення-рішення є правомірними та обґрунтованими, оскільки позивач є власником об'єктів нерухомості, а тому зобов'язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік. Наголошує, що Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області прийнято рішення № 62 від 29.01.2016 року, відповідно до якого встановлено ставка на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб в розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування. Додатково відзначила, що приписами пункту 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" № 909-VIII від 24.12.2015 року, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

За таких обставин, вважає, що спірні рішення винесено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, просила у задоволені позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін по справі, судом встановлено наступне.

Відповідно до відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 20.07.2017 року (а.с.17-25) ОСОБА_3 належать на праві власності, зокрема:

нежитлове приміщення, тваринницьке приміщення, загальна площа 1755,6 кв. м., за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, селище міського типу ОСОБА_4, вулиця Подільська, будинок 27, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 16.05.2011 року;

домоволодіння, загальна площа 326 кв. м., житлова площа 139 кв.м., за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Великі Гаї, вулиця Наливайка, будинок 26, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 17.01.2012 року;

нежитлове приміщення, тваринницьке приміщення, загальна площа 1738,8 кв. м., за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, селище міського типу ОСОБА_4, вулиця Подільська, будинок 47, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 20.01.2012 року;

нежитлове приміщення, тваринницькі приміщення, загальна площа 5198 кв. м., за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Велика Лука, вулиця Центральна (вулиця Леніна), будинок 50, складові частини якого: приміщення А, площею 1423,6 кв. м., приміщення Б, площею 881,8 кв. м., приміщення В, площею 1448,2 кв. м., приміщення Г, площею 1444,4 кв. м., дата прийняття рішення про державну реєстрацію 09.11.2016 року.

Рішенням Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 549 від 26.06.2015 року "Про установлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об'єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі 0,1 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв. м. бази оподаткування (а.с.45-46).

Рішеннями Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 443 від 13.07.2015 року "Про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік", № 26 від 29.01.2016 року "Про внесення змін до рішень сільських рад, що об'єдналися у Великогаївську сільську раду, про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік" встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об'єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі 0,1 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв. м. бази оподаткування (а.с.47-55).

Рішенням Великоберезовицькї селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 62 від 29.01.2016 року "Про внесення змін в рішення сесії селищної ради № 593 від 28.01.2015 року" Про місцеві податки і збори на 2016 рік" встановлено ставки на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб для нежитлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичних осіб (для комерційного використання) у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв. м. бази оподаткування (а.с.43-44).

Головним управлінням ДФС в Тернопільській області податковими повідомленнями-рішеннями фори "Ф", згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, визначено ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання за 2016 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який є власниками об'єктів нерухомості, а саме:

- на території Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області:

податковим повідомленням-рішенням № 54973-13 від 19.06.2017 року в розмірі 1193,81 грн. (а.с.10);

податковим повідомленням-рішенням № 54974-13 від 19.06.2017 року в розмірі 1658,65 грн. (а.с.11);

податковим повідомленням-рішенням № 54975-13 від 19.06.2017 року в розмірі 1663,02 грн. (а.с.12);

податковим повідомленням-рішенням № 54973-13 від 19.06.2017 року в розмірі 405,04 грн. (а.с.13);

- на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області:

податковим повідомленням-рішенням № 54968-13 від 19.06.2017 року в розмірі 429,75 грн. (а.с.9);

- на території Великоберезовицькї селищної ради Тернопільського району Тернопільської області:

податковим повідомленням-рішенням № 54973-13 від 19.06.2017 року в розмірі 24192,17 грн. (а.с.14);

податковим повідомленням-рішенням № 54973-13 від 19.06.2017 року в розмірі 23960,66 грн. (а.с.15).

Позивач, не погоджуючись з зазначеними рішеннями контролюючого органу, звернувся з адміністративним позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позивач вважає оскаржувані рішення протиправними та такими, що прийняті всупереч норм Податкового кодексу України без врахування, зокрема, принципу стабільності податкового законодавства.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, серед яких:

рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 ПК України);

презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України);

соціальна справедливість - установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків (підпункт 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 ПК України);

стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України).

Суд наголошує на тому, що будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватись на вказаних вище принципах та не суперечити їм.

Згідно приписів пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, за загальним правилом, об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пільги із сплати податку визначено пунктом 266.4 статті 266 ПК України, згідно підпунктом 266.4.1 якого база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Приписами підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 8.1 статті 8 ПК України встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори. Відповідно до пункту 8.3 цієї ж статті до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно положень пункту 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Приписами підпунктів 12.3.1, 12.3.2, 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Як слідує з матеріалів справи, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік на території Великолуцької сільської ради, Великогаївської сільської та Великоберезовицькї селищної ради Тернопільського району Тернопільської області встановлені рішеннями Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 549 від 26.06.2015 року "Про установлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 443 від 13.07.2015 року "Про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік", № 26 від 29.01.2016 року "Про внесення змін до рішень сільських рад, що об'єдналися у Великогаївську сільську раду, про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік" та Великоберезовицькї селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 62 від 29.01.2016 року "Про внесення змін в рішення сесії селищної ради № 593 від 28.01.2015 року" Про місцеві податки і збори на 2016 рік" відповідно.

При цьому, згідно приписів пункту 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" № 909-VIII від 24.12.2015 року, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що застосування контролюючим органом положень вказаного Закону та рішення органів місцевого самоврядування з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік є обґрунтованим.

З приводу посилання позивача на відсутність розрахунку податкових зобов'язань як на обґрунтування протиправності оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд вважає за необхідне зазначити, що порядок обчислення суми податку, визначений підпунктом 266.7 статті 266 ПК України.

Як передбачено підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Суд відзначає, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності, а рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування.

Серед іншого, платники податку, відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Частиною першою статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Проте відсутність розрахунку податкових зобов'язань, визначених оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, не створило жодних правових наслідків для позивача та не позбавлення можливості реалізувати належне йому право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо ненадіслання розрахунку податкових зобов'язань як на підставу скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Статтею 11 КАС України встановлено принцип змагальності сторін, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Серед іншого, згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_5 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 86 КАС України, та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про що описано вище, а відтак позовні вимоги необхідно залишити без задоволення.

Підстави для присудження на користь позивача понесених судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2,6,11,86,122,158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування:

податкового повідомлення-рішення № 54971-13 від 19.06.2017 року;

податкового повідомлення-рішення № 54972-13 від 19.06.2017 року;

податкового повідомлення-рішення № 54970-13 від 19.06.2017 року;

податкового повідомлення-рішення № 54968-13 від 19.06.2017 року;

податкового повідомлення-рішення № 54973-13 від 19.06.2017 року;

податкового повідомлення-рішення № 54974-13 від 19.06.2017 року;

податкового повідомлення-рішення № 54975-13 від 19.06.2017 року відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна

Суддя Мартиць О.І.