Справа № 820/7156/16
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 р. Справа № 820/7156/16

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Пянової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання - Городової А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, Пазиніна, Г.С., ОСОБА_3,ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

прокурор - Маматов М.О.,

експерт - ОСОБА_7, ОСОБА_8, І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2017р. по справі № 820/7156/16 за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" до Державної екологічної інспекції у Харківській області; за участю - Харківської місцевої прокуратури № 2 про визнання незаконними дій та скасування припису,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд:

- визнати незаконними дії Державної екологічної інспекції в Харківській області щодо проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод", за результатами якої складено акт №522/01-04/03-09;

- скасувати припис Державної екологічної інспекції у Харківській області №60/03-09 від 06.10.2016.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача та прокуратури з рішенням суду першої інстанції погоджуються, вважають його прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим просили його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Проте, після надання пояснень всіх учасників адміністративного процесу, представником відповідача було заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.

Зазначене клопотання в судовому засіданні було підтримано прокурором.

В обґрунтування заявленого клопотання, відповідач посилався на те, що адміністративний позов було подано з пропущенням строку, встановленого ч. 5 ст. 99 КАСУ, якою передбачений місячний строк для звернення до суду з позовом щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів.

В судовому засіданні представник апелянта заперечував проти задоволення цього клопотання, обґрунтовуючи свою позицію з посиланням на положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч. 2. ст. 107 КАСУ, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пункту 9 частини першої ст. 155 КАСУ, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Підстави для залишення позовної заяви без розгляду визначені ст. 203 КАСУ, відповідно до якої постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Частиною 2 ст. 99 КАСУ передбачено загальний строк для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, який складає шість місяців з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав.

Позивачем було подано адміністративний позов 28 грудня 2016 року, а оскаржуваний припис було отримано 06 жовтня 2016 року.

За таких обставин, адміністративний позов подано в межах строків визначених процесуальним законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією позивача щодо відсутності підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду та вважає за необхідне зауважити на те, що обставини, на які посилається відповідач в своєму клопотанні, були відомі йому до початку розгляду справи в суді першої інстанції, однак не заявлені. При цьому відповідач не зазначив у суді апеляційної інстанції причин, за яких ним не було заявлено відповідного клопотання у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої ст. 195 КАСУ, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 вказаної норми суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

За таких обставин клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю - доповідача, думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно з п.1 «Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 р. №429 (далі - Положення) Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується.

На підставі п.4.2 Положення, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог природоохоронного законодавства.

Пунктом 6.4 Положення встановлено, що Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження.

Отже, складання актів перевірки та викладення в актах перевірки висновків є правом Держекоінспекції, як спеціально уповноваженого органу.

Відтак, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні вимог в цій частині.

Про те, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині скасування припису Державної екологічної інспекції у Харківській області №60/03-09 від 06.10.2016 з огляду на таке:

Судовою колегією встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що на підставі ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 4,5,7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наказу від 09 вересня 2016 року за №522/01-04 в термін з 12.09.2016 року по 30.09.2016 року Держекоінспекція проводила планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в діяльності ПрАТ «Харківський коксовий завод», за результатами якої складено акт №522/01-04/03-09 (а.с.14-56).

Статтею 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); вид заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Як вбачається з матеріалів справи, Держекоінспекцією за результатами планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності ПрАТ «Харківський кокосовий завод» складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016 р, який підписаний директором ПрАТ «Харківський коксовий завод» ОСОБА_9 із зауваженнями.

Відповідно до ч.7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу. Відповідачем винесено припис від 06.10.2016 року за № 60/03-09.

Позивач не погодився з висновками акту перевірки № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016 року та винесеним відповідачем приписом від 06.10.2016 року за № 60/03-09 звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Стосовно п. 1, 2 припису, яким позивача зобовязано отримати позитивний висновок державної екологічної експертизи на устаткування, а саме на котли ДКВ-10/13 потужністю 9,2 МВт кожний та один котел ДКВР-20/13 потужністю 18,4 МВт, та на провадження діяльності з перероблення корисних копалин, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, та матеріалами справи доведено, що парокотельня з вказаними котлами входить до складу підприємства. В наявності позитивний висновок державної екологічної експертизи від 24.02.2006 р. №112, який отримано після реконструкції комплексу № 4-біс. Відносно діяльності «Перероблення корисних копалин», то саме до цього виду діяльності, умовно віднесено діяльність всього підприємств, яке розглядалося під час проведення екологічної експертизи, за результатами якої отримано вищенаведений позитивний висновок від 24.02.2006 р. №112.

В наданому під час перевірки розділу ОВНС робочого проекту реконструкції комплексу коксової батареї № 4-бис вказані, як батареї №№1-3 так і парокотельня з вище наведеними котлами. В самому висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 року №112 вказані працюючі підрозділи підприємства, в тому числі вуглекоксовий цех та енергоцех з парокотельнею, також під час проведення екологічної експертизи аналізувався розрахунок забруднюючих речовин в атмосфері, що проводився на підставі всіх джерел викидів діючих та запроектованих (Додаток 5 до розділу ОВНС робочого проекту реконструкції комплексу косової батареї № 4-бис).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про екологічну експертизу», державна екологічна експертиза організовується і проводиться еколого-експертними підрозділами, спеціалізованими установами, організаціями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, із залученням інших органів виконавчої влади. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, проводить державну екологічну експертизу щодо обєктів, які стосуються території зони відчуження та зони безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, та/або рішення щодо затвердження (схвалення) яких приймається Кабінетом Міністрів України. Експертиза проектів будівництва проводиться відповідно до статті 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

До проведення державної екологічної експертизи можуть у встановленому порядку залучатися фахівці інших установ, організацій і підприємств, а також експерти міжнародних організацій.

Здійснення державної екологічної експертизи є обов'язковим для видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку ( 808-2013-п ), встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Проведення додаткових державних екологічних експертиз здійснюється за ініціативою заінтересованих осіб на підставі договору про надання еколого-експертних послуг або за рішенням Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про екологічну експертизу», висновки державної екологічної експертизи повинні містити оцінку екологічної допустимості і можливості прийняття рішень щодо об'єкта екологічної експертизи та враховувати соціально-економічні наслідки.

Позитивні висновки державної екологічної експертизи після затвердження їх центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища є підставою для відкриття фінансування проектів і програм чи діяльності. Реалізація проектів і програм чи діяльності без позитивних висновків державної екологічної експертизи забороняється.

В разі негативної оцінки об'єктів державної екологічної експертизи замовник зобов'язаний забезпечити їх доопрацювання відповідно до вимог еколого-експертного висновку і своєчасну передачу матеріалів на додаткову державну екологічну експертизу.

Таким чином, ПРАТ «Харківський коксовий завод» не є підприємством «… у сфері теплової енергетики», не застосовує «виробництво пари і гарячої води» для передачі в теплові та комунальні мережі, а «… спеціалізується на виробництві коксу та коксопродуктів. Основна продукція кокс валовий 6% вологості, коксовий газ та камяновугільна смола…» (арк. 2 Акту)

ПРАТ «Харківський коксовий завод» відповідно до технології застосовує коксове вугілля для їх переробки та отримання ливарного коксу з низьким вмістом сірки та каменновугільної смоли та є підприємством з «Перероблення корисних копалин», що не підтверджує, а спростовує висновки відповідача.

Приймаючи до уваги вказане вище, чинним законодавством України не визначено необхідність отримання позивачем державної екологічної експертизи.

Щодо п. 3 припису яким позивача зобовязано дотримуватися вимог висновку державної екологічної експертизи то 24.02.2006 року №112 робочого проекту реконструкції коксової батареї № 4-бис, в частині типу УБВК, суд зазначає наступне.

Відносини в галузі екологічної експертизи регулюються Законом України «Про екологічну експертизу», Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства України.

Статтею 29 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що висновок державної екологічної експертизи є обов'язковим для виконання.

Статтею 32 Закону України «Про екологічну експертизу» встановлено, що замовники екологічної експертизи зобов'язані: виконувати вимоги висновків екологічної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, на перевірку представлений розділ ОВНС (корегування) робочого проекту реконструкції комплексу косової батареї № 4-бис, виконаний Державним підприємством «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості «Діпрококс» у 2004 році.

Проект отримав позитивний висновок державної екологічної експертизи від 24.02.2006 року №112. Згідно висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 №112 передбачено встановлення двохступеневої сухої очистки від пилу при видачі коксу з коксових батарей.

Судом першої інстанції не було встановлено та досліджено робочий проект реконструкції комплексу коксової батареї № 4-біс розроблений Державним інститутом по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості «ДІПРОКОКС» 2005 року, відповідно до якого реконструкція батареї №4-бис було лише першим етапом загальної реконструкції коксових батарей підприємства, локальна УБВК (що є технологічним устаткуванням пилоподавлення, яке дозволяє забезпечити допустимий рівень потужності викидів взважених речовин в межах діючої нормативно-дозвільної документації) була застосована, як тимчасовий захід до будівництва заявленої в проекті двоступеневої сухої очистки пило- газо- повітряної суміші від пилу при видачі коксу.

Суд приймає до уваги надані позивачем відповідні докази, та розяснення з приводу того, що повне спорудження стаціонарної БВК передбачене в другій черзі реконструкції заводу (після реконструкції батареї № 1-біс).

Згідно акту приймання в експлуатацію від 25.08.2006, затвердженого директором АТЗТ «Харківській коксовий завод» 26.08.2006 та відповідної проектно-технічної документації на дверізнімальній машині коксової батареї № 4-біс встановлено локальну УБВК, яка працює за принципом пилоподавлення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що в ході перевірки неправомірно встановлено недотримання вимог висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 року №112 робочого проекту реконструкції коксової батареї № 4-бис, в частині типу УБВК, чим порушено вимоги ст.ст. 13, 39 Закону України «Про екологічну експертизу», що відображено в п. 3 припису.

Пунктом 4 припису позивача зобовязано забезпечити виконання п. 2.3 вимог дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПРАТ «Харківський коксовий завод» від 07.11.2012 № -236 щодо неорганізованих джерел викидів до технологічного процесу.

Пунктом 5 припису позивача зобовязано привести у відповідність фактичному стану діяльності підприємства дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, «Показники емісії (питомі викиди) забруднюючих речовин в атмосферне повітря АТЗТ «Харківський коксовий завод», документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» до обов'язків підприємств, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан входить: вжиття заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; здійснення організаційно - господарських, технічних та інших заходів щодо забезпечення виконання вимог, передбачених дозволами та викиди забруднюючих речовин.

Так, Наказом Міністерства промислової політики України № 305 від 05.07.2002 року затверджені «Правила технічної експлуатації коксохімічних підприємств», пунктом 7.74 якого встановлена заборона щодо експлуатації батарей при непрацюючій установки безпильової видачі коксу.

Пунктом 1 Наказу Міністерства промислової політики України №387 від 14.10.2005 року затверджене «Положення про технічне обслуговування устаткування коксохімічних підприємств». Відповідно до вказаного наказу, для коксохімічних підприємств України організація, порядок і склад заходів щодо устаткування регламентуються такими нормативними документами, зокрема Правилами технічної експлуатації (далі - ПТЕ) коксохімічних підприємств, затвердженими Наказом Міністерства промислової політики України від 05.07.2002 N 305, ПТЕ окремих видів устаткування (п. 1.6.3 наказу).

Також, наказом Міністерством охорони навколишнього природного середовища України 29.09.2009 № 507, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 жовтня 2009 р. за № 965/16981 затверджені «Технологічні нормативи допустимих викидів забруднюючих речовин від коксових печей».

Пунктом 1 вказаного наказу встановлено, що коксова батарея - агрегат для виробництва коксу, до якого входять розташовані у ряд камери коксування (коксові печі) із системою обігріву.

Розділом IV Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 29.09.2009 № 507, встановлені - Умови експлуатації коксових печей, а розділом II - Поточні технологічні нормативи допустимих викидів забруднюючих речовин для існуючих установок.

Пунктом 1 розділу IV наказу Міністерством охорони навколишнього природного середовища України 29.09.2009 № 507 затверджено, що коксохімічні підприємства з метою обмеження викидів забруднюючих речовин при експлуатації технологічного устаткування мають дотримуватися умов, визначених пунктами 2-10 цього розділу.

Так, у пункті 4 вказаного розділу зазначено, що коксові батареї обладнуються установками для локалізації газів від видачі коксу з подальшою подачею їх в систему очищення викидів від речовин у вигляді суспендованих твердих частинок. Обов'язковим є забезпечення стаціонарними установками безпилової видачі коксу коксових батарей після реконструкції, модернізації або будівництва нових коксових батарей з ефективним очищенням викидів від пилу в рукавних фільтрах або в інших установках.

З матеріалів справи вбачається, що на перевірку представлені документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПРАТ «Харківський коксовий завод», розроблені ДП «УХІН» в 2011 році.

Далі, на підставі зазначених матеріалів позивачем отриманий дозвіл на викиди забруднюючих в атмосферне повітря від 07.11.2012 № -236, виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області.

Так, визначення питомих показників, а відповідно в подальшому і розрахунок викидів по джерелу № 202 виконувався в цілому, тобто по батареям №№ 1, 2, 3 та батареї №4 бис. Також необхідно зауважити, що питомі показники передбачають потужність викиду в грамах на тону виготовленого коксу підприємством в цілому, а не окремої батареї.

Саме при врахуванні видачі коксу на батереї № 4-бис з застосуванням УБВК при визначенні питомих показників для дж. №202 вказує відмітка в «Показниках емісії...», а не про те, що вивантаження коксу з батарей №№1,2,3 повинно проводитися з УБВК. Технологічна схема, при якій видача коксу на батареях №№ 1, 2, 3 проводиться без УБВК, а видача коксу на батареї № 4-бис з застосуванням УБВК, діяла, як під час проведення інвентаризації в 2011 р., так і в 2007 році під час розробки «Показників емісії...».

Пункт 2 Умови 1 до технологічного процесу дозволу на викиди від 07.11.2012 № -236 викладений у наступній формі: «суб'єкт господарювання повинен забезпечити контроль за точним дотриманням технологічних регламентів».

Згідно з п. 5.2.3 «Постійного технологічного регламенту виробництва коксу в коксовому цеху ПРАТ «Харківській коксовий завод», затвердженого головним інженером підприємства 16.08.2016, для вловлювання пилу, що виділяється при видачі коксових печей, на дверізнімальній машині встановлений пиловловлюючий зонт. Пилогазоповітряна суміш, що виділяється під час видачі коксу, направляється в пиловловлюючий зонт, а потім - в систему очистки від пилу.

За таких обставин, спростовується висновок відповідача зазначений в п. 4, 5 припису.

Судом прийняте до уваги твердження позивача про те, що п. 9, 10, 12 припису ґрунтуються на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, з огляду на таке.

Пунктом 9 позивача зобовязано забезпечити виконання п. 1.4. Умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 07.11.12 р. № -236 до технологічного процесу вуглепідготовчого цеху.

Відповідно до п. 1.4. Умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 07.11.12 р. № -236, облік руху вугілля на складі повинен вестись в відповідному журналі по кожному штабелю з зазначенням якості вугілля, що закладено, дати початку та закінчення закладання та забору вугілля.

Актом перевірки зафіксовано, що на перевірку начальником вуглепідготовчого цеху було надано роздруковане зведення руху вугілля по ВПЦ за період 01.09-28.09.16р.

Начальником також було надане пояснення, що такий журнал ведеться в електронному вигляді.

Перевіряючий орган такий факт розцінив, як відсутність журналу обліку, з чим суд не погоджується, оскільки умовами дозволу не передбачена форма ведення журналу.

Пунктом 10 припису позивача зобовязано забезпечити виконання п. 1.4. Умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 07.11.12 р. № -236 до технологічного процесу цеху уловлювання хімічних продуктів коксування.

Відповідно до п. 1.4. Умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 07.11.12 р. № -236, оборотна технічна вода повинна мати тимчасову жорсткість не більше 5 г/л солей амонію, вміст завислих речовин не більше 0,15 г/л і вміст смолястих речовин не більше 0,55 г/л.

Як вбачається з матеріалів справи, наявність смолястих речовин в оборотній воді фізично не можлива, даний пункт був внесений у дозвіл помилково, та відповідні пояснення були надані контролюючому органу з цього приводу під час перевірки.

За таких обставин виконання даного пункту припису не можливе.

Пунктом 12 припису позивача зобовязано забезпечити виконання умови 3 дозволу на викиди від 16.12.14р. № -236а.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки 22.09.2016 р. о 09 год.20хв. з 24-ї печі коксової батареї № 4-біс відбулася видача коксу без використання УБВК, що порушує умови дозволу на викиди забруднюючих речовин.

Відповідно до умови 3 дозволу на викиди від 16.12.14р. № -236, субєкт господарювання повинен направляти повідомлення в Держуправління після того як відбувається будь-який викид, який не відповідає умовам дозволу.

На підтвердження виконання даної умови, до матеріалів справи був долучений лист ПРАТ «Харківський коксовий завод» № 941 від 23.09.2016 року до Державної екологічної інспекції, за змістом якого підтверджується виконання умови дозволу в частині своєчасного інформування контролюючого органу про обставини, що описані вище.

Таким чином, суд, дослідивши зібрані докази в їх сукупності дійшов висновку про незаконність пунктів 9, 10, 12 припису.

Пунктом 14 припису позивача зобовязано не допускати перевищення рекомендованого експлуатаційного дебіту свердловин (паспорт свердловини) при здійснені видобутку.

Відповідно до умов дозволу на спеціальне водокористування Укр. № 04.01-10-690 А/Хар. від 18.11.2015 р. обсяг підземних вод, що видобуваються, не повинен перевищувати 1295,67м3/добу або 472,92 м3/рік.

Позивачем були надані докази на підтвердження того, що видобуток підземних вод на свердловинах № 1, 2, 3 виконується з недопущенням перевищення добового рекомендованого дебіту кожної свердловини більш ніж 240 м3 (що підтверджено записами в журналах обліку забору води за формою ПО 11, які були надані перевіряючому органу під час перевірки.

За таких обставин суд не може вважати законним даний пункт припису.

Пунктом 15 припису позивача зобов'язано винести зони санітарної охорони першого поясу суворого режиму на свердловинах №№ 1, 3, 4 відповідно до Державних будівельних норм України (ДБН В.) 2.5-74:2013 «Водопостачання зовнішні мережі споруди».

Щодо даного пункту припису позивачем були надані вичерпні пояснення, які суд приймає до уваги.

Так, представник позивача пояснив, та відповідач не заперечував про наявність зон суворого режиму на свердловинах №№ 1,3,4, які своєчасно прибираються та утримуються в задовільному стані на виконання вимог ст. 44 Водного кодексу України. Збільшити площу зон санітарної охорони суворого режиму не видається за можливе, оскільки територія навколо розташування свердловин обмежена.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов'язані утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, прибережні захисні смуги, смуги відведення, берегові смуги водних шляхів, очисні та інші водогосподарські споруди та технічні пристрої.

Свердловини №№ 1,3,4 відносяться до Новожанівського 2 родовища та є джерелами технічних підземних вод згідно наданого позивачем ОСОБА_10 дозволу на користування надрами № 5696 від 28.12.2016 р. (зі змінами від 29.12.2016 р.) та оснащення зонами санітарного режиму не потребують.

За таких обставин, суд вважає даний пункт припису безпідставним.

Пунктом 16 припису позивача зобовязано забезпечити вжиття заходів щодо зменшення витрат питної води.

На підтвердження виконання даного пункту припису позивачем були надані усні пояснення та змінена технологічна схема водопостачання ПРАТ «Харківський коксовий завод».

Про такі факти було повідомлено Державну екологічну інспекцію у Харківській області листами, копії яких містяться в матеріалах справи. Відповідач не заперечив таких фактів.

За таких обставин суд доходить висновку про безпідставність даного пункту припису.

Пунктом 17 припису позивача зобовязано розробити проект організації зони санітарної охорони водозабору ПРАТ «Харківський коксовий завод» на родовище технічних підземних вод «Новожанівське 2».

Як підставу для пункту 17 припису Державна екологічна інспекція у Харківській області визначає невиконання особливих вимог спеціального дозволу на користування надрами №5696 від 28.12.2012р.

Однак, пункт 4 про розробку зон санітарного режиму був внесений у дозвіл помилково, про що позивачем надані копії листів між ПРАТ «Харківський коксовий завод» та Державною службою геології та надр України, про внесення змін до спецдозволу в частині виключення даного пункту.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов'язані утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, прибережні захисні смуги, смуги відведення, берегові смуги водних шляхів, очисні та інші водогосподарські споруди та технічні пристрої.

Відповідно до статті 93 Водного Кодексу України, а також постанови Кабінету Міністрів України №2024 від 18.12.1998 року «Про правовий режим зон санітарної охорони водних обєктів», зони санітарної охорони створюються на господарсько-питних водопроводах та встановлюються з метою охорони водних обєктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб, поділяються на пояси особливого режиму та визначаються проектом землеустрою.

Однак, матеріалами справи підтверджено, та колегією суддів було встановлено під час розгляду даного питання, що свердловини № 1,3,4 відносяться до «Новожанівського-2» родовища і є джерелами технічних підземних вод (що підтверджено ОСОБА_10 дозволом на користування надрами №5696 від 28.12.2012 р.)

Позивачем також було надано копію дозволу на користування надрами № 5696 від 28.12.2012 року (зі змінами, внесеними 29.12.2016р.), відповідно до якого пункт було вилучено зі спеціального дозволу на користування надрами №5696 наказом Державної служби геології та надр України від 23.08.2016 №278.

За таких обставин вважати пункт 17 припису законним не можна.

Окрім наведеного, за змістом припису позивача було зобовязано:

- надати Держекоінспекції довідку (за підписом керівництва скріпленою печаткою) про масу забруднюючих речовин (окремо по кожній речовині в тонах), що була викинута в атмосферне повітря понаднормативно (в період з 01.01.14р. по 23.07.14р.) на стаціонарних джерелах викидів, зазначених у акті від 23.07.2014р. приймання в експлуатацію дихальних клапанів Озерського, внаслідок неповного виконання у встановлений термін до 31.12.13р. заходу по скороченню викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, передбачений дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 07.11.12р. № -236 (п. 7 припису);

- надати Держекоінспекції проектно-технічну документацію на спорудження БХУ (п. 8 припису);

- забезпечити виконання Умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 07.11.12р. № -236, встановлених до очистки газопилового потоку, а саме: вжити заходи щодо підвищення фактичного ступеня очистки УОГ на джерелі № 210 до проектного ступеня очистки; забезпечити герметичність УОГ на джерелі викиду № 210; вносити в паспорти УОГ відомості про проведені ремонти; проводити огляд технічного стану УОГ та оформляти результати відповідними актами (п. 11 припису);

- забезпечити використання підземної води відповідно до цілей та умов її надання, зазначених дозволом на спеціальне водокористування від 18.11.2015р. Укр.№04.01-10-690 А/Хар (п. 13 припису);

- забезпечити ведення первинного обліку відходів у відповідності до вимог Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07 липня 2008 року № 342 у тому числі з врахуванням відходів, що утворюються в циклонах СИОТ-3 та СИОТ-6 у вуглепідготовчому цеху та двохступінчатій УОГ: 1 ст. циклон типу ЦН 11800, ІІ ст. рукавний фільтр типу ФяРК, які розміщено в коксовому цеху (п. 18 припису);

- визначити склад та властивості відходів, що утворюються в циклонах СИОТ-3 та СИОТ-6 у вуглепідготовчому цеху та двохступінчатій УОГ: 1 ст. циклон типу ЦН 11800, ІІ ст. рукавний фільтр типу ФяРК, які розміщено в коксовому цеху (п.19 припису);

- провести коригування реєстрових карт обєктів утворення, оброблення та утилізації відходів у відповідності до фактичного утворення відходів за 2015 рік, у тому числі з врахуванням відходів, що утворюються в циклонах СИОТ-3 та СИОТ-6 у вуглепідготовчому цеху та двохступінчатій УОГ: 1 ст. циклон типу ЦН 11800, ІІ ст. рукавний фільтр типу ФяРК, які розміщено в коксовому цеху (п.20 припису);

- забезпечити подання достовірної статистичної звітності у сфері поводження з відходами по формі №1 відходи, а саме, з врахуванням відходів, що утворюються в циклонах СИОТ-3 та СИОТ-6 у вуглепідготовчому цеху та двохступінчатій УОГ: 1 ст. циклон типу ЦН 11800, ІІ ст. рукавний фільтр типу ФяРК, які розміщено в коксовому цеху (п. 21 припису);

- забезпечити здійснення заходів для максимальної утилізації відходів, а саме, забезпечити роздільне збирання відходів та не допускати змішування відходів (п. 22 припису);

- не допускати передачу відходів з порушенням установлених правил на зберігання, оброблення або видалення підприємствам чи організаціям, що не мають відповідного дозволу (ліцензії) на проведення цих операцій, у тому числі забезпечити передачу небезпечних відходів для подальшого видалення (утилізації) тільки субєктам господарювання, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності із здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (п. 23 припису).

Стосовно викладених пунктів припису позивач зазначив, що вони виконані в повному обсязі, на доведення даного факту долучив до матеріалів справи копії листів, в яких інформував про виконання контролюючий орган. Представник позивача зазначив, що до теперішнього часу від контролюючого органу не надходило листів, про визнання такого факту. Разом з цим, в матеріалах справи міститься листування між ПРАТ «Харківський коксовий завод» та Державної екологічною інспекцією про виконання частини вимог припису, та проханням прийняти інформацію до уваги. За змістом копії листа Державної екологічної інспекції № 2212/0175/0209 від 09.06.2017 року, контролюючий орган відмовляє апелянту у проведенні позапланової перевірки за тих обставин, що зазначений припис наразі оскаржується в судовому порядку.

При цьому, в розумінні норм ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» обставин для відмови в проведенні позапланової перевірки з підстав оскарження припису немає.

За таких умов позивач оскаржує й цю частину припису.

В додаткових обґрунтуваннях правової позиції по справі від 18.10.2017 р. № 43441/01-25/08-14, що були подані через канцелярію суду відповідачем 18.10.2017 року, контролюючий орган визнає виконання пунктів 7, 8, 11, 13, 18, 19, 20, 21, 22, 23. За таких обставин ця частина припису не була предметом розгляду в засіданні.

Крім цього суд апеляційної інстанції зазначає, що є також фактом, який спростовує спірні висновки викладені в акті перевірки та приписі, а саме, що попередніми перевірками відповідача, результати яких долучені позивачем до матеріалів справи, проведеними Державною екологічною інспекцією України та Державною екологічною інспекцією у Харківській області вище зазначені спірні порушення виявлені не були, хоча і були предметом перевірок. Крім того, як зазначалось сторонами в судовому засіданні ні технічно ні технологічно спірний процес з часу видачі дозволів не змінювався.

В матеріалах справи містяться два експертних дослідження, які виконувалися сторонами для доведення обставин на які вони посилаються.

Дані експертні дослідження виконувалися Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф. ОСОБА_11. В обох дослідженнях на розгляд експертів було поставлене питання «Чи підтверджуються документально висновки акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 522/01-04/03-09 та виданого на його підставі припису?». В обох дослідженнях приймав участь один експерт д.т.н., професор ОСОБА_8. Однак, під час розгляду справи було виявлено, що висновки обох досліджень суперечать один одному, хоча на розгляд експертів було поставлене однакове питання.

За клопотанням відповідача судом було викликано експертів, що приймали участь в даних дослідженнях для надання пояснень в судовому засіданні.

Експерти ОСОБА_8П та ОСОБА_7 надали свої пояснення з приводу різниці даних досліджень, та зазначили, що дані дослідження не можна вважати однаковими та з різними висновками, та жодних перевищень викидів забруднюючих речовин відповідно до наданих на експертизу документів, не встановлено, що є виконанням умов дозволів в повному обсязі.

Суд вважає доведеними обставини, про які повідомили експерти, та приймає їх до уваги.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що позивачем доведено незаконність оскаржуваного припису та необхідність його скасування в повному обсязі.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового закріпленні в ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, колегія судів вважає за необхідне, відповідно до ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, скасувати частково постанову суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2017р. по справі № 820/7156/16 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про скасування припису та прийняти в цій частині нову, якою позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" до Державної екологічної інспекції у Харківській області; за участю - Харківської місцевої прокуратури № 2 про скасування припису - задовольнити.

Скасувати припис № 60/03-09 від 06.10.2016 р.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2017р. по справі № 820/7156/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_12
Судді ОСОБА_13 ОСОБА_14

Повний текст постанови виготовлений 27.10.2017 р.