Справа № 377/797/17
Суддя: Малишенко Т. О.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/797/17

Провадження №2-а/377/94/17

26 жовтня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючого судді Малишенко Т. О., розглядаючи в м. Славутичі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області - про визнання протиправними дій суб,єкта владних повноважень, та зобов,язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

09.10.2017 року до Славутицького міського суду Київської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить визнати протиправним рішення відповідача від 21.09.2017 року № 54/01-15 щодо відмови йому у наданні статусу інваліда війни і у видачі посвідчення «Інваліда війни» та визнати його інвалідом війни. Також просить зобов'язати управління соціального захисту населення виконкому Славутицької міської ради Київської області видати йому посвідчення «Інваліда війни» встановленого зразку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на час аварії на Чорнобильській АЕС з 1986 року він працював машиністом турбінного цеху Чорнобильської АЕС. Факт його участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується аварійним маршрутним листком № 1124, довідкою Чорнобильської АЕС від 24 січня 2001 року № 14399, у зв'язку з чим був визнаний особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та став інвалідом з причини захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлено 2 групу інвалідності безстроково. Посилаючись на вимоги п.9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно якого до інвалідів війни відносяться особи, що були залучені до складу формувань Цивільної оборони, що стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, надані ним на підтвердження цього статусу письмові докази, та п.10 «Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р. №302, за яким визначено, що «Посвідчення інваліда війни» видається органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки Медико - соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, вважає рішення відповідача про відмову у наданні йому цього статусу неправомірною та просить визнати його інвалідом війни, зобов'язати видати йому посвідчення «Інваліда війни».

Про час і місце розгляду справи сторони були належним чином повідомлені згідно правил ст. 33-38 КАС України.

В судове засідання позивач не з,явився, до суду надано письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області в судове засідання представника не направив, просили розглянути справу без участі їх представника, , просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони безпідставні, надіслали письмове заперечення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 На обґрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов»язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи». Причинний зв'язок інвалідності встановлюється МСЕК відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи». У довідці до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 від 27.10.1999 року № 101062 причина інвалідності вказана як «захворювання пов'язане з роботами по ЛНА», що не відповідає поняттю та змісту статусу інваліда війни Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме не зазначено, що причина інвалідності пов'язана з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та відношення характеру виконуваних ним робіт до завдань Цивільної оборони, що є обов»язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії ОСОБА_1 не надав, тому підстави для поширення на його дії п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» відсутні. В зв'язку з вищевикладеним підстав для встановлення статусу інваліда війни ОСОБА_1 відповідно до п.9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх захисту» немає. Тому просять відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини четвертої статі 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. У такому випадку фіксування судового засідання технічними засобами за правилами ст.41 КАС України не здійснюється.

Перевіривши наявні матеріали справи та визначивши відповідні їм правовідносини сторін, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 в 1986 році працював машиністом турбінного цеху Чорнобильської АЕС.

Відповідно довідки №14999 від 24.01.2001 року ОСОБА_1, був безпосередньо зайнятий на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з 26 квітня 1986 році по 01 червня 1987 року, з 25 вересня 1987 року по 31 грудня 1987 року та з 01 січня 1988 року по 30 листопада 1998 року. Про те, що ОСОБА_1, приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, підтверджується його посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії серія НОМЕР_1. Відповідно до вкладки № НОМЕР_2 до вищевказаного посвідчення позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії № 6 від 15.09.1998 року (а.с.12) по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС за вих. № 1992-1823 від 05.10.1998 року - захворювання ОСОБА_1, пов»язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно Довідки Київської обласної спеціалізованої МСЕК серії КИО - 1 № 101062 (а.с.15 ОСОБА_1 встановлена 2 - а група інвалідності.

Довідкою (а.с.15) серії КИО - 1 № 101062 по визначенню втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - ОСОБА_1, встановлено 70% ступеню втрати професійної здатності з 27.10. 1999 року довічно, підстава акт №4119 МСЕК.

Відповідно до інформаційної довідки (а.с.11) Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської облдержадміністрації від 01.09.2017 року №01.1-14/1366-19 вбачається, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відрядженні у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищевикладеного формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

20.09.2017 року ОСОБА_1, звернувся до Управління соціального захисту населення виконкому Славутицької міської ради Київської області з заявою про видачу посвідчення інваліда війни другої групи, як особі яка приймала участь в роботах по ліквідації аварії на ЧАЕС у складі Цивільної оборони.

Відповідач своїм листом від 21.09.2017 року за № 54/01-15 відмовив позивачу в наданні статусу інваліда війни, мотивуючи тим, що посвідчення інвалідам війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. В наданій ОСОБА_1 довідки МСЕК причина інвалідності вказана як «проф.захворювання, пов»язане з роботами на ЧАЕС», що не відповідає поняттю і змісту статусу ветеранів війни ( а.с.3).

Оцінюючи дії відповідача УСЗН Славутицької міської ради Київської області з точки зору їх у відповідності Конституції України та Законам України, нормативно-правовим актам, прийнятим відповідним органом в межах повноважень та у спосіб, що передбаченими ними, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

За змістом ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначаються Законом України від 22.10.1993р. № 3551-XІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п.9 частини другої статті 7 Закону України від 22.10.1993р. № 3551-XII до інвалідів війни також належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Таким чином, обов»язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є наявність у особи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов»язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов»язаних з усуненням самої аваріях, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відрядженні у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Так, наявними в матеріалах справи документами, дійсно, підтверджується участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення йому у зв»язку з цим групи інвалідності, що у свою чергу є підставою для надання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ. Надані позивачем документи не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов»язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни. Крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств. Таким чином відсутні докази, які б свідчили про залучення ОСОБА_1 до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні.

За наведених обставин, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 161 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області - про визнання протиправними дій суб,єкта владних повноважень, та зобов,язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а в разі складення постанови в повному обсязі - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т. О. Малишенко