Справа № 2а-3235/10/0870
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2010-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2010 року (12 год. 11 хв.)Справа № 2а-3235/10/0870 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Татаринова Д.В.

при секретарі Сандига В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Пологи Запорізької області

до: Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області, м. Пологи Запорізької області

про: визнання незаконним стягнення пенсійних внесків,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, НОМЕР_1 від 29.06.2002,

від відповідача: не прибув, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2010 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області, в якому позивач просить суд визнати незаконними та протиправними дії відповідача згідно нечинної Постанови Кабінету міністрів України «Про сплату внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування».

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема зазначає, що відповідач, в порушення приписів чинного законодавства, вимагає незаконне стягнення пенсійних внесків, згідно Постанови № 366, яка втратила чинність.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте 25.06.2010 надіслав на адресу суду письмове заперечення. Зокрема вказує, що його дії при виписанні та направленні вимоги про сплату боргу здійснені на підставі документів, наданих позивачем, в межах наданих управлінню повноважень та відповідають вимогам чинного законодавства. Просить у задоволенні позову відмовити та розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, судом встановлено.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) є фізичною особою-підприємцем та зареєстрована Пологівською районною державною адміністрацією Запорізької області 09.08.2007, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію № 307380.

Позивач обрала особливий спосіб оподаткування (фіксований податок), про що свідчить патент від 27.02.2009 серії ПАА № 731809.

10.03.2010 позивач надала до УПФУ в Пологівському районі звіт про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за 2009 рік, у якому самостійно визначила суму страхових внесків за період з травня 2009 по жовтень 2009 у розмірі 1 258,28 грн.

Оскільки у встановлені законодавством строки самостійно визначена сума страхових внесків позивачкою у повному обсязі сплачена не була, відповідачем прийнято вимогу від 06.05.2010 № Ф-115 про сплату недоїмки із внесків у розмірі 1 180,28 грн.

Після отримання указаної вимоги, позивач звернулась із заявою до УПФУ в Пологівському районі, яка залишена без задоволення рішенням про результати розгляду заяви від 26.05.2010 № 3245/02.

Вважаючи дії відповідача неправомірними та незаконними, позивач звернулась до суду.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі Закон № 1058), страховими внесками є кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обовязкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообовязкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Згідно п. 3 ст. 11 Закону № 1058 загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 14 Закону № 1058 страхувальниками є застраховані особи, зазначені у п. 3 ст. 11 цього Закону.

Позивач, згідно із приписами ст. 14 Закону № 1058 є страхувальником.

Як свідчать приписи п.п.4, 6 ст. 17 указаного Закону, cтрахувальник зобов'язаний, зокрема подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом; нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про сплату внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування» від 14.04.2009 №366 встановлено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні такими суб'єктами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах, сплачують страхові внески в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Сума страхового внеску визначається самостійно фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності як для себе, так і зазначених членів його сім'ї. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менш як один мінімальний розмір страхового внеску за кожну особу та не більш як один розмір страхового внеску, обчисленого в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу,оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. Указана постанова набирала чинності з 01.05.2009 (п. 3 Постанови № 366).

Указом Президента України «Про зупинення дії окремих постанов Кабінету Міністрів України» від 02.11.2009 № 890/2009 (далі Указ № 890/2009) дію Постанови № 366 зупинено.

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін, скасування та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» від 24.03.2010 № 287 (далі Постанова № 287) Постанова № 366 втратила чинність та зворотної сили не має.

Отже, Постанова № 366 була чинною у період з 01.05.2009 по 02.11.2009, а тому сума страхових внесків, в указаний період, повинна визначатися згідно із приписами цієї постанови.

Крім того, із матеріалів справи вбачається та позивачем підтверджується, що нею самостійно визначено суму страхових внесків за період з травня 2009 по жовтень 2009 у відповідності до Постанови №366, про що надано відповідачу відповідний звіт.

У відповідності до пп. 8.2 п. 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 2003 р. № 21-1 від 19.12.2003, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки, зокрема, у випадку якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків.

Оскільки позивач самостійно визначену суму страхових внесків у добровільному порядку не сплатила, відповідачем прийнято вимогу про сплату позивачем недоїмки зі сплати страхових внесків.

Суд не погоджується із твердженням позивача, що дії відповідача є незаконними у звязку із тим, що Постанова № 366 втратила чинність на підставі Постанови № 287, оскільки Постанова № 287 прийнята 24.03.2010, а нарахування страхових внесків у відповідності до Постанови № 366 здійнювалось у період з травня 2009 до жовтня 2009 року (з моменту набрання нею чинності та до прийняття Указу № 890/2009).

Крім того, твердження позивача про те, що відповідач змусив її подати звіт про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за 2009 рік непідтверджені, недоведені та є лише припущеннями позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що дії відповідача щодо виставлення вимоги про сплату позивачем недоїмки зі сплати страхових є правомірними та законними.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вище викладене, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.161-163, 167 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі з дня складення в повному обсязі.

Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова буде складена у повному обсязі 15 липня 2010 року.

Суддя Д.В. Татаринов