Справа № 210/5822/15-а
Суддя: Скотар Р. Є.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5822/15-а
Провадження № 2-а/210/88/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

"18" жовтня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Скотар Р.Є.,

за участі секретаря судових засідань: - Куксенко О.,

особи, які беруть участь у справі: позивач ОСОБА_3, представник відповідача Шишко Н.С., представник третьої особи фінансового управління виконкому Криворізької міської ради Трусій І.В., представник третьої особи управління розвитку підприємництва виконкому Криворізької міської ради Прохорець Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов ОСОБА_3 до Криворізької міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання незаконним та скасування рішення Криворізької міської ради від 24 червня 2015 року за № 3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі».

В обґрунтування позову, зазначив, що в Криворізькій міській комунальній газеті «Червоний гірник» було опубліковано та винесено на обговорення (оприлюднення), проект рішення міської ради «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Кривому Розі». Під час публічного обговорення суб'єкти господарювання та громадяни, які були присутні з проектом рішення міської ради були не згодні, так як даний документ містив певні недоліки. На ім'я розробника були подані зауваження та пропозиції, зокрема позивача. 24 червня 2015 року Криворізькою міською радою було прийнято рішення за № 3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі». Позивач вважає рішення Криворізької міської ради за № 3706 від 24.06.2015 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню. У засобах массової інформації було оприлюднено проект спірного рішення відповідача. Позивач реалізував своє право на подання пропозицій та зауважень до регуляторного акту та надав заперечення. 10.06.2015 року відповідач надав відповідь, в якій повідомив, що питання, яке поставало у запереченні «у подальшому буде опрацьовуватися сумісно з суб'єктами господарювання, які є спеціалістами у цьому напрямку». Згідно вимог Податкового кодексу України, зокрема ст. 266.5.1, визначені ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування. Але в проекті ця вимога не застосована в повному обсязі, не визначені місця розташування об'єктів нерухомості (зональності). У спірному рішенні питання на яке звертав увагу позивач так і не було опрацьоване та врегульоване, таким чином є порушенням норм ПК України.

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Криворізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення задоволений частково. Визнано протиправним і нечинним рішення Криворізької міської ради від 24 червня 2015 року за № 3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі».

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року апеляційна скарга Криворізької міської ради задоволена. Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 квітня 2017 року касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року та постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час судового розгляду позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що спірне рішення не відповідає нормам Податкового кодексу України, який є правовим актом вищою юридичної сили. Так, спірне рішення не визначає ставок податку в залежності від зональності - місця розташування об'єкту нерухомого майна, що суттєво порушує права власників нерухомого майна, оскільки власник нерухомого майна у віддалених від центру районах міста, а так само як і власники нерухомого майна, що не розташоване на «червоній лінії», змушені сплачувати такі ж податки, як власники нерухомого майна, що розташовано в центрі міста або на «червоній» лінії. Крім того, зазначили, що при прийнятті спірного рішення, позивач порушував це питання перед розробниками рішення, подавав свої зауваження та пропозиції, однак отримав відповідь, що в подальшому питання зональності буде опрацьовуватись. При цьому, відповідачем були затвердженні інші рішення, зокрема щодо земельної ділянки, в якому було враховано місце розташування земельної ділянки при визначенні об'єкта оподаткування.

Представник відповідача - суб'єкта владних повноважень, позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що Рішенням Криворізької міської ради від 28.02.2017 року № 1377 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі на 2017 рік» були встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі для всіх визначених Податковим кодексом України типів об'єктів житлової та нежитлової нерухомості й місць розташування (зональності). Також, відповідно до пункту 4 вказаного рішення міськради, рішення міської ради від 24.06 2015 року за № 3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі», зі змінами, визнано таким, що втратило чинність.

Представник третьої особи також заперечував проти позову, оскільки оскаржуване рішення втратило чинність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 (позивач) володіє на праві приватної власності об'єктами нерухомого майна - комплексом будівель, розташованих у будинку № 20 по вул. Заозерна в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, що підтверджується договором дарування комплексу будівель, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Івановою С.Я. 22 січня 2007року, за реєстр. в реєстрі за № 114, реєстр. № 13758057, № запису 6054, в книзі 13Н-454.

Так, 24 січня 2015 року Криворізькою міською радою прийнято рішення за № 3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі» (а.с. 6).

Вказаним рішенням було затверджено розміри ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі, для всіх визначених Податковим кодексом України типів об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості для усіх місць розташування (зональності, згідно з додатком, а саме: житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - 0,1 %, для юридичних осіб - 1%; нежитлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - 0,1%, юридичних осіб - 0,35% - від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. загальної площі об'єкта.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами у справі, третіми особами, а також підтверджується матеріалами справи, що проект спірного рішення був оприлюднений, проведено громадські слухання, дотримано регуляторну процедуру, відповідно до Закону України «Про засади державної політики у сфері господарської діяльності». Також стороною відповідача не оспорюється компетенція та повноваження суб'єкта владних повноважень щодо прийняття спірного рішення.

Враховуючи викладене, суд розглядає позов в межах заявлених вимог та відповідно до підстав позову, а саме - відповідності регуляторного акту органу місцевого самоврядування вимогам правового акту, що має вищу юридичну силу - нормам Податкового кодексу України.

Вирішуючи заявлений спір у сфері публічно-правових відносин, в порядку ст. 171 КАС України, суд враховує наступні положення чинного законодавства, та обставини, встановлені в ході судового розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Суд зазначає, що нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Оскаржуване рішення за своєю правовою природою є нормативно-правовим актом, оскільки містить адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері справляння та сплати місцевого податку та регулює ставку податку на території міста Кривого Рогу.

Застосуванням нормативно-правового акта до особи є також виникнення на підставі цього акта правовідносин, які покладають на особу певні права чи обов'язки.

Особа є суб'єктом правовідносин, в яких буде застосовано нормативно-правовий акт, якщо вона безпосередньо є учасником матеріальних правовідносин, для врегулювання яких прийнято нормативно-правовий акт.

Суб'єктом оскарження можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, при цьому не обов'язково, щоб на момент оскарження щодо них вже було застосовано відповідний нормативно-правовий акт, достатньо, щоб такий акт теоретично міг бути застосований до них, як до суб'єктів відповідних правовідносин.

Така позиція відповідає Правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові Верховного суду України від 25.05.2010 року.

Позивач є власником об'єктів нерухомого майна в місті Кривому Розі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та договором дарування, а тому є платником податку на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки та суб'єктом правовідносин, у яких буде застосований цей акт.

Що стосується позовних вимог щодо визнання протиправності оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, надано до суду Рішення Криворізької міської ради № 1377 від 28.02.2017 року «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Кривому Розі на 2017 рік», з якого вбачається, що були встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі для всіх визначених Податковим кодексом України типів об'єктів житлової та нежитлової нерухомості й місць розташування (зональності).

Відповідно до п. 4 зазначеного Рішення Криворізької міської ради, спірне рішення міської ради від 24.06.2015 року за № 3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Кривому Розі», зі змінами, визнано таким, що втратило чинність.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев'ятою статті 59 цього Закону рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Таким чином, для вирішення вказаного спору, з огляду на зміст та обсяг заявлених вимог, є визначальним встановлення обставин, які свідчать що рішення Криворізької міської ради, яке оскаржує позивач, на момент вирішення судом спору визнано таким, що втратило чинність, а тому у суду відсутні підстави аналізувати таке рішення на предмет його правомірності чи законності прийняття.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст.ст. 2,3, 8, 9, 11, 12, 71,159, 160, 162, 163, 167, 171 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Криворізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2017 року.

Суддя: Р. Є. Скотар