Справа № 810/370/14-а
Суддя: Волков О.Ф.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Волкова О.Ф.,
суддів:Гриціва М.І., Кривенди О.В., Прокопенка О.Б.,

при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області (далі - Управління), державного кадастрового реєстратора Управління (далі - Держреєстратор), треті особи: Українська міська рада Обухівського району Київської області, державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідачів щодо виключення з Державного земельного кадастру (далі - Кадастр) інформації про земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 та включення до Кадастру інформації про земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5;

- зобов'язати відповідачів виключити з Кадастру зазначені земельні ділянки та поновити інформацію про земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2.

На обґрунтування позовних вимог послався на те, що 24 жовтня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу № 2603 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2.

У лютому 2013 року позивач перевірив наявність інформації в Кадастрі про власну земельну ділянку шляхом відкриття ресурсу в мережі Інтернет. На підтвердження наявності інформації про земельну ділянку з вказаним кадастровим номером позивач надав збережений на власному комп'ютері та роздрукований план земельної ділянки.

Однак у липні 2013 року позивач виявив відсутність відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2. Замість неї на публічній кадастровій карті були відображені земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5.

16 серпня 2013 року проведено державну реєстрацію речових прав (права власності) позивача на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Не погоджуючись із діями відповідачів щодо вилучення запису про його земельну ділянку з Кадастру, позивач звернувся до суду.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 8 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 19 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2016 року, скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову, якою позовні вимоги задовольнив частково.

Визнав протиправними дії Управління, Держреєстратора щодо виключення з Кадастру інформації про земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2. Зобов'язав Держреєстратора поновити інформацію щодо цієї земельної ділянки. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

При цьому суд виходив із того, що правових підстав для скасування кадастрового номера НОМЕР_2 у випадках, передбачених законом, немає.

Не погоджуючись із рішенням Вищого адміністративного суду України, ОСОБА_5 звернулась із заявою про його перегляд Верховним Судом України з підстав, установлених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), та, посилаючись на неоднакове застосування частини шостої статті 24 Закону України від 7 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI) та пунктів 1, 6 частини першої статті 3 КАС, просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2016 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року та залишити в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2014 року.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї ж норми права ОСОБА_5 надала рішення Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2013 року та 19 січня 2016 року (справи №№ К/800/26868/13, К/800/40989/15 відповідно).

Заслухавши пояснення представника третьої особи, перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.

У рішенні Вищого адміністративного суду України від 19 січня 2016 року, яке надано на порівняння, суд виходив із того, що у відповідача були підстави для відмови у внесенні змін до Кадастру, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах іншої земельної ділянки, що є підставою для відмови у здійсненні державної земельної реєстрації земельної ділянки відповідно до частини шостої статті 24 Закону № 3613-VI.

У постанові Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2013 року, яку також додано на підтвердження неоднакового застосування норм процесуального права, суд зазначив, що з наявних у матеріалах справи документів не вбачається, що відповідач при вчинені дій, що оскаржуються позивачем, порушив будь-які права останнього саме у сфері публічно-правових відносин, тому суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

Наведений вище аналіз рішення, про перегляд якого подана заява, та рішень, які надані на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 КАС, свідчить про те, що вони постановлені за різних фактичних обставин, встановлених судами у цих справах, тому підстав для висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права немає.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

За таких обставин у задоволенні заяви ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_5 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Ф. Волков
Судді: М.І. Гриців О.В. Кривенда
О.Б. Прокопенко