Справа № 808/2314/17
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 року о 13 год. 00 хв.Справа № 808/2314/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.

за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Яркіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

про визнання протиправним пункту наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1, Запорізький ОВК), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач 2, Комунарський РВК), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправним підпункт 5 абзацу 5 пункту 1 наказу військового комісара Комунарського РВК м. Запоріжжя від 10.04.2017 №60 (по стройовій частині) у частині неврахування періоду військової служби з 05.08.1983 по 10.09.1996 (13-ти повних років служби) при призначенні виплати позивачу грошової допомоги при звільненні з військової служби у запас у відповідності до параграфу 38 пункт 38.1 наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», параграфу 38 пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на 15 повних календарних років служби, за відрахуванням раніше виплаченої суми, у сумі 44646,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 09.03.2015 по 10.04.2017 від проходив службу в Збройних Силах України (далі - ЗСУ). Вказує на те, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.04.2017 №60 з 10 квітня 2017 виключено зі списків особового складу військового комісаріату начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Комунарського РВК майора ОСОБА_1 , а також, серед іншого наказано виплатити йому грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас у відповідності до параграфу 38 пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 2 повних роки служби з 09.03.2015 по 10.04.2017. Проте, на думку позивача, відповідачем 2 під час прийняття рішення про виплату грошової допомоги при звільненні з військової служби у запас протиправно не було враховано попередній період проходження військової служби у період з 05.08.1983 по 10.09.1996, яку позивач проходив у Радянській Армії та Збройних Силах Російської Федерації. Вважає, що оскільки на момент попереднього звільнення з військової служби у 1996 році позивач не набув права на отримання грошової допомоги, то відповідачами повинна була бути нарахована та виплачена грошова допомога за весь період проходження позивачем військової служби, а саме за 15 повних років, проте, грошова допомога протиправно була нарахована лише за два роки служби в Збройних силах України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомленні належним чином.

Від представника Запорізького ОВК до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням у відрядженні. Протокольною ухвалою суду від 26.10.2017 відмовлено у задоволенні поданого клопотання, вирішено продовжити розгляд справи за даною явкою.

Відповідно до наявних в матеріалах справи письмових заперечень, Запорізький ОВК проти задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивач помилково вказує на те, що в наказі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.04.2017 №60 не враховано попереднє проходження ним військової служби в Радянській Армії та Збройних силах Російської Федерації, оскільки у вищевказаному наказі зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні складає 15 років 02 місяці та 7 діб. Разом з тим, вказує, що виплата у вигляді грошової допомоги при звільненні регулюється законодавством України та включає до себе проходження військовослужбовцем військової служби саме у ЗСУ, а попереднє проходження служби враховується до виключно до загальної вислуги років, що і було зроблено Комунарським РВК. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 09.03.2015 по 10.04.2017 проходив військову службу в ЗСУ на посаді начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Комунарського РВК, спеціальне звання майор.

Наказом військового комісара Комунарського РВК від 10.04.2017 №60 наказано з 10 квітня 2017 року виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військового комісаріату, всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Комунарського РВК.

Крім того, наказом військового комісара Комунарського РВК від 10.04.2017 №60 наказано виплатити майору ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас у відповідності до параграфу 38 пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 2 повних роки служби з 09.03.2015 по 10.04.2017.

Позивач, не погодившись з наказом військового комісара Комунарського РВК в частині виплати грошової допомоги при звільненні з військової служби у запас у відповідності до параграфу 38 пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 2 повних роки служби з 09.03.2015 по 10.04.2017, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що підставою для звернення з даним позовом до суду стало нарахування та виплата позивачу грошової допомоги при звільненні за 2 повних роки служби з 09.03.2015 по 10.04.2017, а не за 15 повних років служби, а саме без врахування проходження позивачем служби у період з 05.08.1983 по 10.09.1996 в лавах Радянської Армії та Збройних Силах Російської Федерації.

При цьому, під час розгляду справи сторонами не заперечувався факт проходження ОСОБА_1 військової служби в період з 05.08.1983 по 10.09.1996, у зв`язку з чим вказані обставини судом не досліджуються.

Суд зазначає, що Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснюється правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено види військової служби, серед яких військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Норми частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» кореспондуються з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Постанова №393) та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (далі Інструкція №260).

При цьому, суд зазначає, що у спірному наказі, як на підставу виплати позивачу грошової допомоги при звільненні Комунарський РВК посилається на параграф 38 пункт 38.1 Інструкції №260.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №260 ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Так, відповідно до пункту 38.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як встановлено з матеріалів справи позивача було звільнено з військової служби, як такого що вислужив строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто у зв`язку із закінчення строку контракту.

При цьому, з наказу військового комісара Комунарського РВК від 10.04.2017 №60 встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 на військовій службі складає у календарному обчисленні 15 років 02 місяці 7 діб, тобто до загальної вислуги років позивача було враховано проходження військової служби у період з 05.08.1983 по 10.09.1996 в лавах Радянської Армії та Збройних Силах Російської Федерації.

Також, з пояснень представника Запорізького ОВК наданих в судовому засіданні 10.10.2017 встановлено, що у разі якщо б відповідачами не було враховано військову службу позивача за період 05.08.1983 по 10.09.1996 в лавах Радянської Армії та Збройних Силах Російської Федерації, то позивач не мав права на отримання грошової допомоги при звільненні за пунктом 38.1 Інструкції №260, оскільки позивача було звільнено у зв`язку із закінченням строку контракту, а тому наявність вислуги більше 10 років є обов`язковою умовою для такої виплати.

Щодо доводів позивача, з посиланням на Постанову №393 та Інструкцію №260, про те, що період його служби в лавах Радянської Армії та Збройних Силах Російської Федерації, з 05.08.1983 по 10.09.1996, повинен також враховуватись під час виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Постанови №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, серед іншого:

військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту;

дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ;

військова служба у Збройних Силах, органах безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об`єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких військовослужбовці проходили службу, якщо інше не встановлено відповідними міжнародними угодами.

Згідно пункту 13.3 Інструкції №260 військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, вислуга років обчислюється з урахуванням попередньої служби, обчисленої відповідно до підпунктів 13.2.1-13.2.9 цієї Інструкції.

Тобто, пунктом 1 Постанови №393 та пунктом 13.3 Інструкції №260, чітко передбачено, що служба у Радянській Армії та військова служба у Збройних Силах - учасниць Співдружності Незалежних Держав (до якого входить Російська Федерація), враховується до загальної вислуги років та для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не при виплаті одноразової грошової допомоги, як на те стверджує позивач.

Щодо твердження позивача про те, що він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільнені, а тому має право на отримання грошової допомоги за всі 15 років служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 6 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Згідно пункту 38.4 Інструкції №260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як встановлено в ході судового розгляду справи ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Радянської Армії та Збройних Силах Російської Федерації у період з 05.08.1983 по 10.09.1996 (13 повних років) та у Збройних Силах України з 09.03.2015 по 10.04.2017 (2 повні роки).

Суд зазначає, що позивач помилково тлумачить наведене в абзаці 6 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поняття «набуття права на отримання одноразової грошової допомоги».

Так, під «набуттям права на отримання одноразової грошової допомоги» можна розуміти випадки коли чинним нормативно-правовим актом передбачено такий вид допомоги, як одноразова грошова допомога при звільнення, та для її отримання законодавством передбачені певні умови, в даному випадку наявність понад 10 років вислуги і більше.

При цьому, під «не набуттям права на отримання одноразової грошової допомоги» слід розуміти обставини коли дія нормативно-правового акту розповсюджується на військовослужбовця, проте, виплата не здійснюється у зв`язку з невиконанням всіх умов необхідних для одержання такої виплати, зокрема наявність у військовослужбовця вислуги років менше 10 років, звільнення з військової служби з інших підстав ніж за тих яких здійснюється виплата, тощо.

Разом з тим, в даному випадку позивачем не було набуто право на грошову допомогу, яка на даний час передбачена ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не у зв`язку з тим, що ним не виконано всіх умов необхідних для одержання такої виплати, а у зв`язку з тим, що на момент попереднього звільнення з військової служби позивач проходив військову службу в ЗС Російської Федерації, а тому і виплати при його звільненні повинні були здійснювались відповідно до законодавства Російської Федерації.

Вказане свідчить не про не набуття права на грошову допомогу за Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а про відсутність підстав для виплати грошової допомоги на момент звільнення позивача з військової служби в ЗС РФ, оскільки відповідно до статті 4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції яка діяла станом на момент звільнення позивача зі служби в ЗС РФ, дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які проходять службу на території України, і військовослужбовців - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України; членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти або стали інвалідами при проходженні військової служби; військовозобов`язаних, призваних на збори, та членів їх сімей.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції №260 грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується:

1.3.1. Військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини).

1.3.2. Військовослужбовцям, які навчаються у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (далі - військові навчальні заклади).

1.3.3. Особам, які навчаються у військових ліцеях та ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, а також проходять підготовку у військових оркестрах.

1.3.4. Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).

Отже, ані положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ані Інструкції №260, не передбачають врахування строку проходження військової служби у Збройних Силах інших країн, в т.ч. в країнах учасниць Співдружності Незалежних Держав, під час обрахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу і на ту обставину, що позивача було звільнено зі служби в ЗС РФ за не виконання військовослужбовцем умов контракту (а.с.15).

В свою чергу, відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що під час призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, на підставі пункту 38.1 параграфу 38 Інструкції №260, відповідачі діяли обґрунтовано, в порядку та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а також з урахуванням всіх обставин, що мають значення під час прийняття рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158- 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко