Справа № 808/2561/17
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року о 09 год. 35 хв.Справа № 808/2561/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аґея» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «Аґея» (далі позивач) з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 17.05.2017 №4.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що контролюючим органом протиправно та необґрунтовано прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення, яким до позивача застосовано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (далі - ЗЕД). Зазначає, що питання застосування до субєкта господарювання пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД не підпадає під регулювання податкового законодавства, оскільки є штрафною санкцією в розумінні положень Господарського кодексу України. Вказує на те, що статтею 250 ГК України передбачено, що штрафні санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. На думку позивача, контролюючим органом пропущено 6-ти місячний строк для притягнення ТОВ «Аґея» до відповідальності у вигляді нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, що зумовлює наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

В судове засідання призначене на 01.11.2017 представник позивача не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що до контролюючого органу від уповноваженого банку надійшла інформація про порушення позивачем встановлених законодавством строків розрахунків у сфері ЗЕД. Вказує, що контролюючим органом за результатами проведеної перевірки встановлено порушення позивачем строків розрахунків в сфері ЗЕД по зовнішньоекономічному контракту №3006/1 від 30.06.2014 з нерезидентом «VYZHOD-2009», що зумовило прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення. Також, відповідач вказує на те, що строки накладення адміністративно-господарських санкцій визначений частиною 1 статті 250 ГК України не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки частиною 2 статті 250 ГК України визначено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів. Вважає, що оскільки Податковим кодексом України та Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що органи доходів і зборів мають право визначати зобовязання та стягувати з резидентів пеню, яка передбачена Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», відповідачем обґрунтовано прийнято оскаржуване рішення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання прибув представник відповідача ОСОБА_1, який підтримав позицію викладену в письмових запереченнях та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, враховуючи подачу позивачем заяви про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Фіксація судового засідання за допомогою технічного пристрою не здійснювалась.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Аґея» зареєстроване 20.10.2010 №0028056 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, станом на момент проведення перевірки позивач був платником податків відповідно до свідоцтва від 22.11.2010 №100311088.

Наказом ГУ ДФС у Запорізькій області від 24.04.2017 №1055 наказано провести документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питання дотримання вимог валютного законодавства по контракту №3006/1 від 30.06.2014 з нерезидентом «VYZHOD-2009» (Болгарія) за період з 07.07.2014 по 26.04.2017 (а.с.9).

У період з 26.04.2017 по 27.04.2017 співробітниками ГУ ДФС у Запорізькій області проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питання дотримання вимог валютного законодавства по контракту №3006/1 від 30.06.2014 з нерезидентом «VYZHOD-2009» (Болгарія) за період з 07.07.2014 по 26.04.2017, за результатами якої складено акт від 28.04.2017 №241/08-01-14-04/37359165 (далі Акт перевірки).

Відповідно до висновків Акту перевірки встановлено порушення ТОВ «Аґея» статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» з урахуванням вимог п.1 постанови Правління НБУ №270 від 12.05.2014 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обовязкового продажу надходжень в іноземній валюті», п.1 постанови Правління НБУ №515 від 20.08.2014 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» в частині порушення строків розрахунків в сфері ЗЕД, а саме: по зовнішньоекономічному імпортному контракту №3006/1 від 30.06.2014 з нерезидентом «VYZHOD-2009» (Болгарія) товар в сумі 7680,00 євро не надійшов в законодавчо встановлений 90-денний строк.

Не погодившись з висновками акту перевірки позивачем подано до контролюючого органу письмові заперечення від 10.05.2017 №1005/17-1. За результатами розгляду письмових заперечень, контролюючий орган повідомив позивача про те, що висновки акту перевірки відповідають вимогам чинного законодавства України.

17 травня 2017 року контролюючим органом на підставі висновків акту перевірки прийнято податкове повідомлення рішення №, яким ТОВ «Аґея» нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 125530,68 грн. (а.с.19).

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття податкового повідомлення рішення від 17.05.2017 № оскаржив його в адміністративному порядку до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 24.07.2017 №15896/6/99-99-11-01-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення рішення без змін.

Не погодившись з правомірністю прийняття податкового повідомлення рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 3 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено з матеріалів справи підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок контролюючого органу про те, що граничним терміном здійснення розрахунків у сфері ЗЕД за контрактом №3006/1 від 30.06.2014 з нерезидентом «VYZHOD-2009» (Болгарія) було 05.10.2014, проте, станом на 26.04.2017 розрахунки за вказаним контрактом не проведені.

Позивач, оскаржуючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення посилається на пропущення контролюючим органом строків притягнення до відповідальності, визначених статтею 250 ГК України.

З матеріалів справи встановлено, що 30 червня 2014 року між позивачем та компанією «VYZHOD-2009» (Болгарія) укладено контракт №3006/1, відповідно до пункту 1.1 якого продавець - «VYZHOD-2009» (Болгарія) зобовязується поставити, а покупець ТОВ «Аґея» прийняти та оплатити товар: свіжий персик, нектарин поіменовані далі товар, в асортименті, кількості, по цінах та в строки, зазначені в Специфікаціях до даного контракту та які є його невідємною частиною.

04 липня 2014 року сторонами вищевказаного договору узгоджено специфікацію №1 до контракту №3006/1 від 30.06.2014, на поставку персика у кількості 15000 кг; ціна 0,46 євро; сума 6900,00 євро; та нектарину у кількості 5000 кг.; ціна 0,54 євро; сума 2700,00 євро.

На виконання умов імпортного контракту №3006/1 від 30.06.2014 ТОВ «Аґея» здійснило перерахування грошових коштів на користь постачальника товару «VYZHOD-2009» (Болгарія) згідно платіжного доручення №2 від 07.07.2014.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що товар по імпортному контракту №3006/1 від 30.06.2014 на адресу ТОВ «Аґея» не надійшов, згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» по контрагенту «VYZHOD-2009» (Болгарія) станом на 26.04.2017 на ТОВ «Аґея» рахується дебіторська заборгованість в сумі 7680,00 євро.

Суд зазначає, що згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (ч.4 ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

Пунктом 1 постанови Правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» від 12.05.2014 №270 установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Такі ж самі строки розрахунків були запровадженні пунктом 1 постанови Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» від 20.08.2014 №515.

За таких обставин, враховуючи приписи ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», з урахуванням вимог постанов Правління Національного банку України від 12.05.2014 №270 та від 20.08.2014 №515, граничний термін розрахунків по імпортним операціям з «VYZHOD-2009» (Болгарія) сплив 05.10.2014.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами, крім субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Таким чином, виходячи із системного аналізу приписів статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», суд дійшов висновку, що нарахування пені здійснюється за кожний день прострочення розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті.

Суд зазначає, що позивачем в позовній заяві та під час судового розгляду справи не спростовано твердження позивача про ненадходження на момент проведення перевірки товару від «VYZHOD-2009» (Болгарія), що свідчить про правомірність нарахування контролюючим органом пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД.

Щодо посилань представника позивача на те, що контролюючим органом пропущено строк протягом якого до позивача можливо було застосувати адміністративно-господарські санкції, суд зазначає наступне.

Позивач вважає, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем було пропущено строк, встановлений статтею 250 Господарського кодексу України, для застосування адміністративно-господарських санкцій, а також позивач обґрунтовує свою позицію постановами Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі №21-469а14, від 10.07.2012 у справі №21-147а12, від 04.07.2011 у справі №21-163а11 та від 02.06.2015 у справі №2-а-1670/3230/11.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 04.11.2014 у справі №21-469а14, порушення статті 1 Закону №185/94-ВР є порушеннями валютного законодавства, що підпадають під визначення порушень, за які застосовуються адміністративно-господарські санкції, передбачені статтею 238 Господарського кодексу України, і на них не поширюються штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначається податковим законодавством.

Антологічні висновки містяться і в інших постановах Верховного Суду України від 10.07.2012 у справі №21-147а12, від 04.07.2011 у справі №21-163а11 та від 02.06.2015 у справі №2-а-1670/3230/11.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Користуючись правом, наданим суду статтею 244-2 КАС України, суд вважає за необхідне відступити від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у вищевказаних постановах, та зазначає наступне.

Згідно з ст. 238 Господарського кодексу України №436-IV від 16.01.2003 (надалі ГК України), за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Виходячи із змісту статті 238 ГК України санкції, передбачені за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, є адміністративно-господарськими санкціями.

Пеня, стягнення якої передбачено статтею 4 Закону №185/94-ВР за порушення резидентом термінів, визначених у статтях 1 та 2 цього Закону, належить до адміністративно-господарських санкцій (ст. ст. 239, 241 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим, частиною 2 статті 250 Господарського кодексу України визначено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

При цьому, редакція ч. 2 ст. 250 ГК України набрала чинності з 01.01.2011 року згідно з доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» №2756-VI від 02.12.2010 року.

Згідно ч.5 ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (надалі ПК України), контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що з набранням чинності ПК України, положення ч.1 ст. 250 ГК України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення валютного законодавства, в тому числі на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не розповсюджуються.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року).

Зовнішньоекономічний імпортний контракт №3006/1 від 30.06.2014 з нерезидентом «VYZHOD-2009» (Болгарія) позивач уклав вже під час дії норм ПК України та на час набрання чинності змін, внесених до Господарського кодексу України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, в межах наданих повноважень та у відповідності до приписів чинного законодавства, у звязку з чим підстави для скасування такого рішення відсутні, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Аґея».

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158- 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аґея» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко