Справа № 810/3045/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року м.Київ № 810/3045/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представників позивача: Когутенко М.Г., довіреність від 09.10.2017 б/н,

представника відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 03.01.2017 №2,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління поліції охорони в Київській області, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління поліції охорони в Київській області від 03.07.2017 №3586 в частині накладення на ОСОБА_1 (0023583) дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління поліції охорони в Київській області від 04.07.2017 №100 о/с про звільнення капрала поліції ОСОБА_1 (0023583) поліцейського взводу об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу, 04.07.2017;

- поновити ОСОБА_1 (0023583) на службі в органах Національної поліції на посаді капрала поліції поліцейського взводу об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу;

- стягнути з Управління поліції охорони в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 була прийнята на службу в поліцію на підставі наказу Управління поліції охорони №172 о/с від 20.12.2016, а наказом №63 о/с від 26.04.2017 була призначена рядовим поліції поліцейського взводу охорони об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області.

Позивач зазначив, що 03.07.2017 наказом Управління поліції охорони в Київській області №3586 від 03.07.2017 її звільнено з посади на підставі п.8 (за порушення дисципліни) ст.12 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», у зв'язку із порушенням вимог ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», що зумовлено недотриманням позивачем вимог чинного законодавства, що в свою чергу, призвело до скоєння злочину та дискредитації звання працівника поліції, поліцейського взводу охорони об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу УПО в Київській області.

Позивач зауважив, що на підставі вказаного наказу 04.07.2017 відповідачем прийнято наказ №100о/с, яким ОСОБА_1 на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено з посади.

Проте, позичав не погоджується з правомірністю прийняття спірних наказів.

Так, зокрема, позивач вказала на те, що у наказі №3586 від 03.07.2017 зазначено про надходження з прокуратури Дарницького району м.Києва повідомлення з інформацією про затримання ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146, ч.2 ст.149 Кримінального кодексу України, про що 21.06.2017 було відкрито кримінальне провадження №000788, та про проведення службового розслідування.

Однак, позивач наголосив на тому, що про проведення службового розслідування, за результатами якого були прийняті спірні накази, ОСОБА_1 стало відомо лише 31.08.2017, під час ознайомлення із змістом вказаних документів, що на думку позивача, суперечить порядку проведення службового розслідування, який передбачений вимогами чинного законодавства.

Крім того, позивач зазначила, що у ОСОБА_1 в рамках службового розслідування не були відібрані пояснення, що на думку позивача також не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач зауважила про те, що висновки службового розслідування щодо ОСОБА_1, на підставі яких були прийняті спірні накази, базувались виключно на припущеннях, що були наведені прокуратурою Дарницького району м.Києва у відповідному повідомленні, у той час як вирок суду про скоєння позивачем відповідного злочину на момент проведення відповідачем службового розслідування був відсутній, що на думку позивача, свідчить про те, що службове розслідування було проведено поверхнево та формально.

Також позивач зазначила про те, що у наказі №3586 від 03.07.2017 викладені обставини, які встановлені внаслідок оперативно-розшукових дій на досудовому розслідуванні, що на думку позивача, є розголошенням даних оперативно-розшукової діяльності досудового розслідування працівниками оперативно-розшукового органу, що є вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ст.387 Кримінального кодексу України.

Крім того, позивач наголосила на тому, що наказ №3586 від 03.07.2017 взагалі не містить чіткого формулювання підстав звільнення, що в свою чергу, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що під час проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 було встановлено, що 21.06.2017 було відрито кримінальне провадження №0000788 щодо позивача за ознаками злочину, кримінальна відповідальність за вчинення яких передбачена ч.2 ст.146 та ч.2 ст.149 Кримінального кодексу України.

Відповідач вказав на те, що за результатами проведення службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 було грубо порушено ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у недотриманні положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, особистих зобов'язань не вступати у зв'язки, що плямують працівника органів поліції чи підривають авторитет цих органів, інші неділові зв'язки, які носять корисливий чи протиправний характер, а також грубого порушення Правил етичної поведінки поліцейських, що призвело до скоєння злочину та дискредитації звання працівника поліції.

У зв'язку з цим, відповідач вважає, що застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби на підставі спірних наказів є обґрунтованим та правомірним.

У судових засіданнях 10.10.2017, 17.10.2017, 20.10.2017 та 23.10.2017 позивач та представник позивача адміністративний позов підтримали, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача, присутні у судових засіданнях 10.10.2017, 17.10.2017,20.10.2017 та 23.10.2017 проти адміністративного позову заперечували та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Вишгородським РВ Управлінням ДМС України в Київській області 12 вересня 2012 року (а.с.9-11).

Судом встановлено, що 20.12.2016 ОСОБА_1 була призначена на посаду поліцейського Вишгородського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області на підставі наказу Управління поліції охорони від 20.12.2016 №172 о/с, що підтверджується відповідним записом у пункті 12 розділу ІІ «Проходження служби у Збройних Силах, органах СБУ, МВС, поліції» послужного списку ОСОБА_1 (0023583) (а.с.94-99) та трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 02.04.2012 (а.с.17-20).

26.04.2017 наказом Управління поліції охорони в Київській області №63 о/с призначено з 26.04.2017 рядового поліції ОСОБА_1 (0023583) поліцейським взводом охорони об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області (а.с.12).

Судом встановлено, що 30.06.2017 Управлінням поліції охорони в Київській області було видано наказ №3532 «Про призначення службового розслідування», яким наказано створити комісію, головою якої призначити заступника начальника Управління полковника поліції ОСОБА_4, членами - начальника ВКЗ Управління підполковника поліції ОСОБА_5, старшого інспектора з особливих доручень із ВР ВКЗ Управління майора поліції ОСОБА_6

Пунктом 2 вказаного наказу доручено комісії за фактом надзвичайної події за участю поліцейського взводу охорони об'єктів та публічної безпеки Вишгородського РВ УПО в Київській області капрала поліції ОСОБА_1 провести службове розслідування (а.с.92).

З матеріалів справи вбачається, що за результатами службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю капрала поліції ОСОБА_1 комісією було складено висновок від 03.07.2017, який затверджений т.в.о. начальника Управління поліції в Київській області підполковника поліції ОСОБА_7, в якому зазначено про закінчення службового розслідування та зазначено про необхідність звільнення позивача на підставі пункту 8 (за порушення дисципліни) статті 12 Закону України «Про дисциплінарний статут ОВС України».

У вказаному висновку зазначено про надходження 30.06.2017 о 16:30 год. до чергової частини Управління поліції охорони в Київській області з прокуратури Дарницького району м.Києва повідомлення про факт затримання працівниками Служби безпеки України спільно з працівниками прокуратури за підозрою у скоєнні злочину співробітника Вишгородського РВ капрала поліції ОСОБА_1

У ході службового розслідування встановлено, що відкрито кримінальне провадження від 21.06.2017 №0000788 за ч.2 ст.146 та ч.2 ст.149 Кримінального кодексу України. Капрал поліції ОСОБА_1 затримана згідно із ст.208 Кримінально-процесуального кодексу України.

Службовим розслідуванням встановлено, що кримінальне провадження було розпочато за заявою особи, до якої звернулась капрал поліції ОСОБА_1 з пропозицією викрасти людину та допомогти їй витягти з СІЗО колишнього поліцейського Вишгородського РВ ОСОБА_8 Відносно останнього відкрито кримінальне провадження від 14.05.2017 №000455 за ознаками складу злочину, передбаченого п.12 ч.2 «Умисне вбивство вчинене за попередньою змовою групою осіб» ст.115 Кримінального кодексу України. Між ОСОБА_8 та громадянином ОСОБА_9, після спільного розпивання спиртних напоїв, виникла конфліктна ситуація, що переросла в бійку, в результаті чого останній, від отриманих тілесних ушкоджень, помер. Викрадення та побиття призначались третьому учаснику застілля, якого ОСОБА_1 хотіла змусити зізнатись у вбивстві та у такий спосіб звільнити ОСОБА_8 За таку роботу вона запропонувала 50 тис. грн. Виконавець, натомість, звернувся до СБУ. Слідчі загримували жертву та зафільмували чоловіка, нібито побитого, під час обіцянки дати свідчення про себе у прокуратурі. Цей запис показали капралу поліції ОСОБА_1 В момент передачі винагороди виконавцю, останню затримали працівники спецслужби.

У висновку службового розслідування вказано, що підозрювана у скоєнні злочину капрал поліції ОСОБА_1 перебуває в ізоляторі тимчасового тримання Вишгородського ВП ГУНП в Київській області.

З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2017 Управлінням поліції охорони в Київській області було видано наказ №3586 «Про факт надзвичайної події за участю поліцейського Вишгородського РВ УПО капрала поліції ОСОБА_1 та покарання винних», яким на підставі пункту 8 (за порушення дисципліни) статті 12 Закону України «Про дисциплінарний статут ОВС України» звільнено зі служби в поліції поліцейського взводу охорони об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу охорони об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу УПО в Київській області капрала поліції ОСОБА_1, через грубе порушення ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у недотриманні положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, особистих зобов'язань не вступати у зв'язки, що плямують працівника органів поліції чи підривають авторитет цих органів, інші неділові зв'язки, які носять корисливий чи протиправний характер, а також грубого порушення Правил етичної поведінки поліцейських, що призвело до скоєння злочину та дискредитації звання працівника поліції (а.с.86-87).

Судом встановлено, що на підставі вказаного наказу 04.07.2017 Управлінням поліції охорони в Київській області було видано наказ №100 о/с, яким капрала поліції ОСОБА_1 (0023583) поліцейського взводу охорони об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліції» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) (а.с.88).

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2017 у присутності інженера ГПЦС УПО в Київській області ОСОБА_10, старшого інспектора з особливих доручень із внутрішніх розслідувань ВКЗ УПО в Київській області майора поліції ОСОБА_6 та начальника ВКЗ УПО в Київській області підполковника поліції ОСОБА_5 ОСОБА_1 була ознайомлена із наказом від 03.07.2017 №3586 та відмовилась від підпису про ознайомлення з ним, що підтверджується актом від 31.08.2017 б/н (а.с.144).

Судом встановлено, що 31.08.2017 ОСОБА_1 отримала від Управління поліції охорони поліції в Київській області трудову книжку та витяг із наказу від 04.07.2017 №100 о/с, що підтверджується підписом позивача на титульній сторінці послужному списку позивача (а.с.94).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаних наказів, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання їх протиправними та скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з приводу чого суд зазначає таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №580 Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно із ст.17 Закону №580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України. Частиною 1 ст.18 Закону №580 визначено, що поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.2 ст.19 Закону №580).

Згідно із п.6 ч.1 ст.77 Закону №580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Частиною 2 ст.77 Закону №580 визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби (ч.3 ст.77 Закону №580).

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 № 901-VIII до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" визначено поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно із ст.2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. Частинами 1-2 ст.5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладання дисциплінарного стягнення визначений ст.14 Дисциплінарного статуту, якою встановлено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Частиною 15 ст.14 Дисциплінарного статуту визначено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до ч.1 ст.16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення (ч.3 ст.16 Дисциплінарного статуту).

Згідно із ч.ч.1-3 ст.17 Дисциплінарного статуту особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших виплат і надбавок.

Рішення про відсторонення особи рядового або начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу.

Тривалість відсторонення від виконання службових обов'язків за посадою не повинна перевищувати часу, передбаченого для проведення службового розслідування. Відповідно до ч.1 ст.18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Частиною 5 ст.18 Дисциплінарного статуту передбачено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Отже, одним із обов'язків поліцейського є дотримання службової дисципліни, яка полягає, у дотриманні поліцейським норм чинного законодавства, неухильному виконанні вимог Присяги поліцейського, статутів і наказів начальників.

Недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого на поліцейського може бути накладено дисциплінарне стягнення, у тому числі, звільнення зі служби в органах поліції, яке є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Накладення дисциплінарного стягнення на особу здійснюється лише за результатами проведення службового розслідування щодо такої, в рамках якого з'ясовуються всі обставини відповідного дисциплінарного проступку.

Як зазначено вище, наказом Управління поліції охорони в Київській області від 03.07.2017 №3586 було застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, на підставі якого Управлінням поліції охорони в Київській області було видано наказ від 04.07.2017 №100 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Зі змісту наказу від 03.07.2017 №3586 вбачається, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції зумовлено встановленням за результатами проведення службового розслідування грубого порушення ОСОБА_1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у недотриманні положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, особисті зобов'язання не вступати у зв'язку, які плямують працівника органів поліції і підривають авторитет цих органів, інші неділові зв'язки, які носять корисливий характер, а також порушення Правил етичної поведінки поліцейських, що призвело до скоєння злочину та дискредитації звання працівника поліції.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що висновки відповідача про порушення ОСОБА_1 відповідних вимог законодавства за результатами проведення службового розслідування є протиправними та необґрунтованими та базуються виключно на припущеннях та на повідомленні прокуратури Дарницького району м.Києва про наявність в діях позивача ознак злочину.

Позивач зауважив про те, що на момент видання спірних наказів вирок суду щодо ОСОБА_1, та, відповідно, факт скоєння нею злочину не встановлений, а тому, на думку позивача, висновки відповідача про порушення ним відповідних вимог чинного законодавства є помилковими, а відповідно, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є безпідставним та необґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

30.06.2017 о 15:50 год. слідчим в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури міста Києва Польовою І.В. у присутності о/у ГВ БКОЗ ГУ СБУ у м.Києві та Київської області ОСОБА_12 та о/у ГВ БКОЗ ГУ СБУ у м.Києві та Київської області ОСОБА_13 було затримано ОСОБА_1 після передачі нею 1000,00 грн. в якості винагороди громадянину ОСОБА_14 за незаконне викрадення, утримання, застосування насильства до особи та інші обставини, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с.138-142).

Як вбачається зі змісту висновку комісії із службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю капрала поліції ОСОБА_1 та наказу Управління поліції охорони в Київській області від 03.07.2017 №3586, 30.06.2017 о 16:30 год. до Управління поліції охорони в Київській області з прокуратури Дарницького району м.Києва надійшло повідомлення про факт затримання працівниками Служби безпеки України спільно з працівниками прокуратури за підозрою у скоєнні злочину співробітника Вишгородського РВ капрала поліції ОСОБА_1

Факт отримання 30.06.2017 о 16:30 год. Управлінням поліції охорони в Київській області з прокуратури Дарницького району м.Києва повідомлення про факт затримання співробітника Вишгородського РВ капрала поліції ОСОБА_1 та порушення кримінальної справи підтверджується записом у Зошиті для записів інспектора-чергового (інв.№11) (а.с.145-147).

У ході службового розслідування встановлено, що відкрито кримінальне провадження від 21.06.2017 №0000788 за ч.2 ст.146 та ч.2 ст.149 Кримінального кодексу України, ОСОБА_1 затримана згідно із ст.208 Кримінально-процесуального кодексу України

Встановлено, що кримінальне провадження було розпочато за заявою особи, до якої звернулась капрал поліції ОСОБА_1 з пропозицією викрасти людину та допомогти їй витягти з СІЗО колишнього поліцейського Вишгородського РВ ОСОБА_8 Відносно останнього відкрито кримінальне провадження від 14.05.2017 №000455 за ознаками складу злочину, передбаченого п.12 ч.2 «Умисне вбивство…вчинене за попередньою змовою групою осіб» ст.115 Кримінального кодексу України. Між ОСОБА_8 та громадянином ОСОБА_9, після спільного розпивання спиртних напоїв, виникла конфліктна ситуація, що переросла в бійку, в результаті чого останній, від отриманих тілесних ушкоджень, помер. Викрадення та побиття призначались третьому учаснику застілля, якого ОСОБА_1 хотіла змусити зізнатись у вбивстві та у такий спосіб звільнити ОСОБА_8 За таку роботу вона запропонувала 50 тис. грн. Виконавець, натомість, звернувся до СБУ. Слідчі загримували жертву та зафільмували чоловіка, нібито побитого, під час обіцянки дати свідчення про себе у прокуратурі. Цей запис показали капралу поліції ОСОБА_1 В момент передачі винагороди виконавцю, останню затримали працівники спецслужби.

З матеріалів справи вбачається, що в ході службового розслідування було відібрано письмові пояснення у начальника Вишгородського РВ УПО в Київській області ОСОБА_15, у яких він зазначив про те, що ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_8 при здачі тестів в УПО, в один період часу направлялись до учебки у Вінницю та Ровно, та прибули з них практично в один період, спілкування між ними було в рамках робочих відносин як між колегами.

Після того як ОСОБА_8 був затриманий та відправлений до СІЗО, ОСОБА_1 з її слів пару раз їздила до нього по проханню його матері.

У поясненнях ОСОБА_15 зазначив про те, що він сказав ОСОБА_1 припинити спілкуватись з ОСОБА_8, на що вона надала згоду. Також ОСОБА_15 зазначив, що зі слів колег по роботі негативних відгуків в бік ОСОБА_1 не було, порушень дисципліни з її боку допущено не було (а.с.93).

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва Феодосєєва С.В. від 01.07.2017 у справі №755/9813/17 задоволено клопотання слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва Польової І.В.

Застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України на 60 днів - до 28 серпня 2017 року.

У вказаному судовому рішенні зазначено про те, що провівши судовий розгляд, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підставою застосування запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_1 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність вищеперерахованих ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, в т.ч. спотворити або знищити докази, незаконно вплинути на свідків та потерпілого чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому жоден із більш м'яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №11-сс/796/3669/2017 було, зокрема, частково задоволено апеляційну скаргу захисника ОСОБА_16, який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_1

Скасовано ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 01.07.2017, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Польової І.В., погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_17, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, до 28 серпня 2017 року відносно ОСОБА_1

Застосовано до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с.Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, українки, громадянки України, працюючої на посаді поліцейського взводу охорони об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу управління поліції охорони Київської області, має на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимої, яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.127 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останній залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1

Визначено строк дії узвали до 28.08.2017.

Звільнено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з-під варти.

У вказаному судовому рішенні колегія суддів, змінюючи запобіжний захід, зазначила, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на специфіку злочинів, за яким оголошено підозру та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у вчинених кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Колегія суддів зазначила, що повідомлена ОСОБА_1 підозра є обґрунтованою, однак з огляду на дані про особу підозрюваної, її вік, міцність соціальних зв'язків, сімейний і майновий стан та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які свідчать на користь зменшення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, в даному кримінальному провадженні існує можливість застосування більш м'якого запобіжного заходу (а.с.63-67).

Також судом встановлено, що слідчим в ОВС третього слідчого відділу прокуратури міста Києва юристом 1 класу Польовою І.В. та прокурором третього відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва молодшим радником юстиції Гончаренко А.О. було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000788 від 21.06.2017 за обвинуваченням: ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.127 Кримінального кодексу України, який 30.08.2017 був затверджений прокурором третього відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва молодшим радником юстиції Гончаренко А.О.

У вказаному обвинувальному акті посадові особи органу прокуратури дійшли висновку про те, що ОСОБА_1 своїми умисними діяннями організувала незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням їй фізичних страждань (ч.3 ст.27, ч.2 ст.146 Кримінального кодексу України) та організувала катування, тобто, умисне заподіяння сильного фізичного болю шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, вчинене на попередньою змовою групою осіб (ч.3 ст.27, ч.2 ст.127 Кримінального кодексу України) (а.с.148-155).

На день розгляду справи судом розгляд кримінального провадження №0000788 в суді не розпочато.

З метою повного та всебічного з'ясування обставин справи у судовому засіданні 20.10.2017 були допитані в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які були членами комісії, якою було проведено службове розслідування щодо позивача.

Вказані особи були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

Так, ОСОБА_6, який є старшим інспектором з особливих доручень із внутрішніх розслідувань відділу кадрового забезпечення Управління поліції охорони в Київській області, було повідомлено, що 30.06.2017 йому стало відомо від начальника Управління поліції охорони ОСОБА_7 про факт затримання ОСОБА_1

На запитання суду про час повідомлення вказаної інформації свідок відповіді не надав.

Свідок зазначив про те, що він є єдиним працівником у управлінні, який працює у напрямку внутрішніх розслідувань. ОСОБА_6 повідомив про те, що ним був підготовлений проект наказу про проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 Свідок зазначив про те, що позивача не було повідомлено про проведення щодо неї службового розслідування, оскільки під час спілкування заступника начальника Управління поліції охорони в Київській області зі слідчим Польовою І.В., останньою було дозволено вчинити відповідні дії лише після закінчення досудового розслідування.

Свідок ОСОБА_6 зазначив, що в ході службового розслідування він спілкувався із безпосереднім начальником позивача, ОСОБА_15, у якого були відібрані відповідні пояснення.

Крім того, свідок вказав на те, що він спілкувався у телефонному режимі зі слідчим, яка повідомила про те, що ОСОБА_1 підозрюється у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.146 та ч.2 ст.149 Кримінального кодексу України.

Так, ОСОБА_6 зазначив про те, що йому стало відомо, що позивачем була найнята людина, яка візьме на себе вину за злочин, за підозрою у вчиненні якого був затриманий колишній працівник Вишгородського РВ УПО в Київській області ОСОБА_8 Свідок повідомив, що під час бійки в результаті нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень іншій особі, така особа померла.

На питання суду про причини складання висновку про наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та необхідність її звільнення, свідок зазначив про те, що такими причинами є обставини, які зумовили затримання ОСОБА_1 та наявність корисливих зв'язків із ОСОБА_8, з яким позивач працювала в одному відділі, які полягали у намаганні визволити останнього з-під варти незаконним шляхом.

Свідок також повідомив про те, що він особисто складав висновок за результатами проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5, який є начальником відділу кадрового забезпечення Управління поліції охорони в Київській області повідомив суду про те, що знайомий із ОСОБА_1 з серпня 2016 року, коли позивач проходила співбесіду та оцінювання.

Свідок зазначив про те, що йому відомо, що позивач затримана за викрадення людини та змушування до певних дій. ОСОБА_5 повідомив, що він не пам'ятає більш детальні обставини затримання ОСОБА_1 Свідок зазначив про те, що він безпосередньо не проводив службове розслідування щодо ОСОБА_1, а лише візував висновок комісії. На питання суду по причини складання відповідного висновку, свідок зазначив про те, що ОСОБА_1 було вчинено дисциплінарний проступок, який дискредитує звання поліцейського. Сам факт проступку полягає, зокрема, у відкритті кримінального провадження щодо ОСОБА_1

ОСОБА_5 повідомив суду також про те, що наказом УПО в Київській області від 03.07.2017 №3586 позивач ознайомилась 31.08.2017, проте ОСОБА_1 відмовилась від його підпису, про що було складено відповідний акт.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4, який є заступником начальника Управління поліції охорони в Київській області зазначив про те, що на вказаній посаді він працює з січня 2017 року, а в органах поліції (міліції) - з 1994 року.

Свідок зазначив про те, що ОСОБА_1 він знає з моменту призначення її на службу.

ОСОБА_4 повідомив про те, що про факт затримання 30.06.2017 позивача йому стало відомо із повідомлення прокуратури Дарницького району м.Києва. Свідок зазначив про те, що у той же день він особисто поїхав до прокуратури Дарницького району м.Києва для отримання детальної інформації щодо обставин, які зумовили затримання ОСОБА_1

ОСОБА_4 зазначив про те, що слідчим Польовою І.В. йому було повідомлено, що ОСОБА_1 пред'явлена підозра в організації викрадення особи, з метою примусити таку особу взяти на себе відповідальність за вчинення злочину (вбивства).

Свідок вказав на те, що 30.08.2017 він бачив ОСОБА_1, яка перебувала під вартою, проте їй не було повідомлено про проведення службового розслідування щодо неї, а також не запропоновано надати пояснення, оскільки як зауважив свідок на момент його прибуття до прокуратури Дарницького району м.Києва наказ про призначення службового розслідування щодо ОСОБА_1 виданий ще не був.

Крім того, свідок зазначив про те, що слідчий прокуратури заборонила йому спілкуватись із позивачем до закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Свідок наголосив на тому, що сам факт дисциплінарного проступку ОСОБА_1 пов'язаний із вчиненням позивачем дій, які зумовили пред'явлення їй підозри та відкриття кримінального провадження, що на думку свідка, свідчить про дискредитацію ОСОБА_1 звання поліцейського.

Також у судовому засіданні 20.10.2017 була допитана в якості свідка позивач - ОСОБА_1 за її згодою.

Так, свідок ОСОБА_1 повідомила про те, що 26.12.2016 вона вступила на службу до Вишгородського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області.

ОСОБА_1 зазначила про те, що з ОСОБА_8 вона познайомилась під час подачі документів в Управління поліції охорони в Київській області, проте під час служби у Вишгородському РВ Управління поліції охорони в Київській області вона працювала з ним у різні зміни та не спілкувалась. Свідок зазначила про те, що їй було відомо про затримання ОСОБА_8 та про причини такого затримання.

Свідок зазначила про те, що заява про підозру була їй вручена 01.07.2017 о 01 год. 20 хв.

Також свідок зазначила, що у кримінальному провадженні вона відмовилась від дачі показань, посилаючись на ст.63 Конституції України.

Проте, ОСОБА_1 вказала на те, що нею було надано слідчому письмові пояснення щодо її затримання.

Свідок також зазначила про те, що вона зверталась зі скаргами щодо незаконності її затримання та пред'явлення підозри у вчиненні відповідних злочинів до органів прокуратури.

На питання суду щодо причини проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 свідок зазначила про те, що їй невідомо про те, які саме обставини зумовили його проведення.

ОСОБА_1 зазначила про те, що службове розслідування було проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки їй не було повідомлено про факт його проведення та не відібрано у неї відповідні пояснення. Свідок зазначила, що вона один раз спілкувалась із ОСОБА_4 у присутності слідчого Польової І.В., проте про проведення службового розслідування їй повідомлено не було, а будь-які пояснення у неї відібрано не було.

Також ОСОБА_1 повідомила про те, що про факт її звільнення їй стало відомо 30.08.2017, а витяг з наказу про звільнення та трудову книжку вона отримала 31.08.2017. Свідок зазначив про те, що 05.07.2017 їй було повідомлено про її відсторонення від посади до 02.09.2017.

На запитання суду про обставини та причини затримання 30.06.2017 ОСОБА_1 посадовими особами прокуратури та СБУ, свідок зазначила про те, що вона жодного злочину не вчиняла.

ОСОБА_1 зауважила про те, що вона не винна у скоєнні злочину, а також про те, що її підставили, а про осіб, які могли вчинити такі дії, їй невідомо.

Крім того, свідок зауважила про те, що перебуваючи на службі в органах поліції, вона належним чином виконувала покладені на неї обов'язки, що свідчить про безпідставність застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Суд звертає увагу на те, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (Національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Так, зокрема, така позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 30.09.2015 №21-1288а15.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, з огляду на вище зазначене, суд вважає, що вчинками, що дискредитують звання поліцейського та власне органи поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу поліції у зв'язку із виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та власне органи поліції.

Суд звертає увагу на те, що в силу положень п.5 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, які затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за № 1576/29706 (далі-Правила) поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності.

Так, пунктом 1 розділу І Правил встановлено, що під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Згідно зі статтею 64 Закону №580 особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки».

Суд зазначає, що ті дії, під час вчинення яких ОСОБА_1 була затримана посадовими особами органів прокуратури та Служби безпеки України, а також ті обставини, які передували вчиненню позивачем відповідних дій, та наявність самої підозри щодо можливого вчинення позивачем злочину, ставить під сумнів реальність виконання позивачем як поліцейським тих обов'язків, які визначені нормами чинного законодавства, що, на думку суду, дискредитує звання працівника поліції та авторитет поліції як правоохоронного органу в цілому.

У зв'язку з цим, суд вважає, що комісія зі службового розслідування дійшла правильного висновку щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, який є несумісним з подальшими проходженням ОСОБА_1 служби в органах поліції, а також щодо необхідності застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Щодо посилань позивача на відсутність обвинувального вироку у кримінальному провадженні №00000788 як на обставину, яка свідчить про незаконність звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі спірних наказів, суд не приймає до уваги такі твердження позивача, оскільки позивач був звільнений за пунктом 6 частини першої ст.77 Закону № 580 - а саме за вчинення дисциплінарного проступку, а не за пунктом 10 ч.1 ст.77 Закону №580 - у зв'язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутність вироку щодо позивача не впливає на законність його звільнення.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.03.2017 у справі №813/2479/16. Крім того, позивач, обґрунтовуючи протиправність прийняття спірних наказів, зазначив про порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, у зв'язку зі неповідомленням ОСОБА_1 про проведення службового розслідування щодо неї, а також не відібранням у неї письмових пояснень.

Суд погоджується з позицією позивача, що в силу вимог чинного законодавства комісія зобов'язана повідомити особу, щодо якої проводиться службове розслідування, про факт проведення відповідного службового розслідування, а також запропонувати такій особі надати пояснення щодо відповідних обставин.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та пояснень допитаних в якості свідків старшого інспектора з особливих доручень із внутрішніх розслідувань відділу кадрового забезпечення Управління поліції охорони в Київській області ОСОБА_6 та заступника начальника Управління охорони поліції в Київській області ОСОБА_4, в день призначення службового розслідування (30.06.2017), а також під час його проведення ОСОБА_1 була затримана та перебувала під вартою.

При цьому, слідчим з ОВС третього слідчого відділу прокуратури міста Києва юристом 1 класу Польовою Іриною Володимирівною було заборонено спілкуватись із позивачем до завершення проведення досудового розслідування, що в свою чергу, фактично позбавило можливості членів комісії виконати обов'язок щодо повідомлення ОСОБА_1 про проведення службового розслідування та запропонування позивачу надати відповідні пояснення.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку перебування позивача під вартою та наявність заборони слідчого щодо спілкування з підозрюваною є тими обставинами, які виключають можливість виконання членами комісії зі службового розслідування відповідного обов'язку, а тому неповідомлення ОСОБА_1 про призначення службового розслідування щодо неї та не відібрання у неї відповідних пояснень не є підставою для визнання службового розслідування протиправним та скасування спірних наказів, які були складені за результатами проведення такого службового розслідування.

Також у позовній заяві позивач зауважила про те, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва Федосєєва С.В. від 05.07.2017 у справі №755/9813/17 позивача було відсторонено від посади. Проте, станом на 05.07.2017 позивач вже була звільнена зі служби в поліції, що на думку позивача, ставить під сумнів правомірність прийняття відповідачем спірних наказів, з приводу чого суд зазначає таке.

З матеріалів справи слідує, що Прокуратура міста Києва звернулась до слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва із клопотанням про відсторонення від посади від 05.07.2017 №17/1/3-788-вих17, у якому просила суд відсторонити у кримінальному провадженні №0000788 підозрювану у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.146, ч.3 ст.27 ч.2 ст.127 Кримінального кодексу України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 від посади поліцейського взводу охорони об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу управління поліції охорони в Київській області, строком на два місяці з дня постановлення ухвали (а.с.133-137).

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва Федосєєва С.В. від 05.07.2017 у справі №755/9813/17 задоволено клопотання слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва Польової І.В.

Відсторонено підозрювану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, від посади поліцейського взводу охорони об'єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу управління поліції охорони в Київській області, строком на два місяця - до 02 вересня 2017 року (а.с.59-62).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що з 05.07.2017 ОСОБА_1 дійсно була відсторонена від посади на підставі вказаного судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.154 Кримінального процесуального кодексу України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу.

Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Отже, відсторонення від посади є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується виключно на підставі ухвали слідчого судді, суду.

При цьому, суд звертає увагу, що норми чинного законодавства не передбачають жодних обмежень щодо неможливості застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у разі проведення службового розслідування на підприємстві, установі або в організації, де працює така особа.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.ст.69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, суд зазначає, що положення частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не звільняють позивача від обов'язку доводити суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем під час розгляду справи належних і допустимих доказів, які б спростували доводи відповідача щодо обґрунтованості та правомірності прийняття спірних наказів надано не було.

Враховуючи встановлені обставини, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Як встановлено судом, відповідач не поніс судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, тому вони на його користь стягненню з позивача не підлягають.

У судовому засіданні 23.10.2017 були проголошені вступна та резолютивна частини постанови. Повний текс постанови складений та підписаний 30.10.2017.

Керуючись статтями 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О СТ А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.