Справа № 817/1250/17
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року 12 год. 15 хв. РівнеСправа № 817/1250/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Наваро» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним акту, скасування податкових повідомлень-рішень.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Приватного підприємства «Наваро» (далі іменується позивач) до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним акт перевірки від 10.07.2017 №458/17-00-14-02-10/37302229, скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.07.2017: №, відповідно до якого позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 9289 грн. 57 коп., та №, відповідно до якого позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1360 грн.

Ухвалою судді від 12.09.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У позовній заяві позивач зазначив, що прийняті податкові повідомлення-рішення фіскального органу вважає безпідставними, а акт перевірки неправомірним, оскільки підстави для проведення такої перевірки були відсутні. Крім того, позивач вказує, що валютні кошти в розмірі 374,40 євро не надійшли по контракту, оскільки товар, який поставлявся у Бельгію, був пошкоджений при транспортуванні. Вартість пошкодженого товару і склала вказану суму, яка не була сплачена бельгійською стороною. Тому, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач Головне управління ДФС у Рівненській області подав до суду заперечення проти адміністративного позову, де зазначив, що прийняті податкові повідомлення-рішення є правомірними та обґрунтованими, оскільки підставою для проведення позапланової перевірки було отримання повідомлення від ПАТ АБ Рівненської обласної дирекції «Укргазбанк» щодо ненадходження в повному обсязі валютної виручки за зовнішньоекономічним контрактом. Під час перевірки було встановлено порушення порядку та строків зарахування виручки резидента у іноземній валюті від експорту продукції. Законодавством встановлено підставу для зупинення строків зарахування виручки, а саме форс-мажорні обставини, підтвердженням яких є сертифікат Торгово-промислової палати України. Однак, позивач не надав такий документ ні на запит фіскального органу, ні під час самої перевірки. Таким чином, ГУ ДФС у Рівненській області просить суд в задоволенні позову відмовити.

У судове засідання, призначене на 26.10.2017 позивач не прибув, проте подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

До суду прибув представник відповідача ОСОБА_1

За приписами частини 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

02.11.2015 Головне управління ДФС у Рівненській області отримало повідомлення від ПАТ АБ Рівненської обласної дирекції «Укргазбанк» за №11654/793/2015 про надходження на поточний рахунок Приватного підприємства «Наваро» валютних коштів в розмірі 65520 євро в період з 12.05.2015 по 12.08.2015, в якому зазначено, що кошти в розмірі 374,4 євро по контракту позивача з «Carbobois S.А» (Бельгія) №01-4/15 від 28.04.2015 не надішли.

17.11.2015 фіскальний орган надіслав ПП «Наваро» запит про надання пояснень та належним чином завірених копій документів по виконанню умов даного контракту.

27.11.2015 позивач надав відповідь за №35, відповідно до якої вказав, що внаслідок кліматичних умов під час транспортування товару до Бельгії було пошкоджено два піддони деревного вугілля вартістю 374,40 євро, які і не були оплачені контрагентом. Крім того, позивач надав підтверджуючі документи до вказаної відповіді (а.с.19).

26.06.2017 Головне управління ДФС у Рівненській області прийняло наказ №719 «Про проведення виїзної позапланової документальної перевірки ПП «Наваро», », відповідно до якого на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1, пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України була призначена позапланова виїзна документальна перевірка ПП «Наваро» з питань дотримання вимог валютного законодавства за розрахунками по зовнішньоекономічному контракту від 28.04.2015 №01-4/15 за період з 28.04.2015 по 30.05.2017 (а.с.11).

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складений Акт від 10.07.2017 №458/17-00-14-02-10/37302229, у висновках якого зазначено про порушення ПП «Наваро»:

- статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Постанов Правління НБУ № 160 від 03.03.2015, №354 від 03.06.2015, №581 від 03.09.2015, а саме: порушено законодавчо встановлений 90-денний строк надходження валютної виручки в сумі 374,4 євро при виконання експортного контракту т№01-4/15 від 28.04.2015, укладеного з нерезидентом «Carbobois S.А» (Бельгія);

- статті 9, статті 10 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а саме: станом на 01.04.2016, 01.07.2016, 01.10.2016, 01.04.2017 не подано Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами при наявності простроченої дебіторської заборгованості в сумі 374,4 євро; станом на 01.01.2016, 01.01.2017 подано Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, проте в пункті 3.5 розділу ІІІ не задекларовано прострочену дебіторську заборгованість в сумі 374,4 євро.

На підставі висновків акту перевірки фіскальним органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.07.2017: №, відповідно до якого позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 9289 грн. 57 коп., та №, відповідно до якого позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1360 грн. (а.с.9-10).

Позивач, не погодившись з актом перевірки та вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх у судовому порядку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 №185/94-ВР (далі іменується Закон №185/94, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин), виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідальність за порушення строків зарахування валютної виручки на рахунки резидентів встановлена частиною 1 статті 4 Закону №185/94, якою обумовлено, що порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

В свою чергу, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону №185/94, Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Так, зокрема, відповідно до пункту 1 Постанов правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» №160 від 03.03.2015, №354 від 03.06.2015, №581 від 03.09.2015, які були чинними у період спірних правовідносин, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Таким чином, Національний банк України має право встановлювати інший, ніж передбачений в Законі № 185/94, строк надходження валютної виручки при здійсненні розрахунків у сфері ЗЕД, це право закріплено на законодавчому рівні.

Щодо моменту початку відліку 90-денного строку для зарахування валютної виручки, то положення статті 1 Закону №185/94 пов'язують початок обчислення такого строку з моментом митного оформлення продукції (виписки вивізної вантажної митної декларації).

Суд зазначає, що відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України від 24.03.1999 № 136 (далі іменується Інструкція №136), експорт продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 1.9 Інструкції №136, сума валютної виручки або вартість товарів може бути зменшена, в тому числі якщо протягом виконання зобов'язань за договором товари знищено, конфісковано, зіпсовано, украдено, загублено - на суму їх вартості, якщо право власності на товар відповідно до умов договору належить резиденту. Наявність таких обставин має бути підтверджена органами, уповноваженими здійснювати таке підтвердження згідно із законодавством країни, на території якої сталися такі події.

Виходячи з приписів пункту 16 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450, митна декларація на паперовому носії вважається оформленою за наявності на всіх її аркушах відбитку особистої номерної печатки посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення. Електронна митна декларація вважається оформленою за наявності внесеної до неї посадовою особою митного органу, яка завершила митне оформлення, за допомогою автоматизованої системи митного оформлення відмітки про завершення митного оформлення та засвідчення такої декларації електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення. Оформлена електронна митна декларація за допомогою автоматизованої системи митного оформлення перетворюється у візуальну форму, придатну для сприйняття її змісту людиною, у форматі, що унеможливлює у подальшому внесення змін до неї, засвідчується електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення, та надсилається декларанту або уповноваженій ним особі.

Судом встановлено, що 28.04.2015 Приватне підприємство «Наваро» уклало експортний контракт №01-4/15 з фірмою «Carbobois S.А» (Бельгія), предметом якого стала поставка деревного вугілля, орієнтовна кількість товару 500 тон, орієнтовна вартість 225000 євро (а.с.20-22).

Аналізуючи умови контракту, укладеного між ПП «Наваро» (Продавець) та фірмою «Carbobois S.A.» на поставку деревного вугілля, умовами поставки є: DDU Rue Wilmart 65 Chatelineau B-6200 Belgium.

Форс мажор: Сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання своїх зобов'язань по даному Контракту у зв'язку з настанням непередбачених (форс-мажорних) обставин (пожежа, паводок, землетрус, та ін.), що не залежить від волі Сторін та впливають на можливість виконання Сторонами своїх зобов'язань по даному Контракту.

Відповідно до умов вказаного контракту позивач 17.07.2015 на підставі рахунку-фактури №20 відвантажив 13 тон 312 кг деревного вугілля в паперових мішках по 4 кг, загальною кількістю 32 піддони по 104 мішки на піддоні. Загальна вартість склала 5990,40 євро (а.с.23).

Під час транспортування вказаного товару автомобілем Вольво з причіпом-рефрежератором на території Бельгії сталося самозагоряння продукції внаслідок кліматичних умов (температура повітря +38-40 єС). Так, деревне вугілля легко займається і горить без полум'я. Причинами горіння можуть бути, зокрема, нагрів його сонячним промінням і стикання з киснем повітря.

За результатами гасіння вогню пожежною бригадою Бельгії пожежу було локалізовано, однак було знищено 2 піддони з деревним вугіллям, тобто 208 мішків (832 кг). Даний факт підтверджений довідкою про подання скарги в поліцію Бельгії, виданою Міською поліцією Шарлеруа-ZP 5330 фото наслідків пожежі (а.с.30-38).

Решта непошкодженого товару була доставлена до місця розвантаження фірми «Carbobois S.А» та прийнята по факту: 30 піддонів загальною вагою 12 тон 480 кг, на загальну суму 5616 євро, про що свідчить відмітка у супровідному документі по даній поставці CMR (а.с.28-29).

Таким чином, товар був оплачений фірмою-конрагентом «Carbobois S.А» по фактично отриманій кількості загальною вартістю 5616 євро. Вартість пошкодженого товару під час його транспортування, за умовами договору власником якого на той момент виступало ПП «Наваро», на суму 374,40 євро відповідно оплачена не була.

Судом встановлено, що в період з 30.04.2015 по 17.07.2015 на виконання зовнішньоекономічного контракту №01-4/15 від 28.04.2015 Приватне підприємство «Наваро» експортувало товар на суму 65894,40 євро.

Валютні кошти на поточний рахунок ПП «Наваро» надійшли від нерезидента на загальну суму 65520 євро. Кошти в розмірі 374,4 євро по даному контракту не надійшли.

Відповідно до умов поставки - DDU, згідно ІНКОТЕРМС-2000, продавець зобов'язаний надати не розвантажений товар у розпорядження покупця або іншої особи, названої покупцем, на будь-якому прибулому транспортному засобі, у названому місці призначення, в узгоджену дату або в межах періоду, узгодженого для поставки, а покупець зобов'язаний прийняти поставку товару, як тільки її здійснено. Продавець зобов'язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту його поставки, а покупець зобов'язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту здійснення його поставки.

Суд зазначає, що хоча умови поставки DDU на момент укладення Контракту від 28.04.2015 були скасовані Інкотермс 2010, проте сторони самостійно їх визначили, вказаний Контракт на момент поставки був дійсним та ніким не оспорений.

Однак, навіть із визначення умов поставки DDU вбачається, що покупець зобов'язаний прийняти товар і право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент прийняття товару. В даному випадку відбулося розвантаження та прийом товару на загальну суму 5616 євро вже за винятком пошкодженого товару під час його транспортування. Таким чином, поставка товару відбулася саме на таку суму.

Відповідно до частини першої статті 664 Цивільного кодексу України, товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Таким чином, суд приходить до переконання, що фактично поставка вказаного товару відбулася не повністю, в результаті чого і виручка резидента в іноземній валюті відповідала сумі фактичної поставки.

З контексту наведених положень пункту 1.9 Інструкції №136 слідує, що сума валютної виручки або вартість товарів може бути зменшена (в тому числі у зв'язку з переглядом ціни товарів з підстав невідповідності їх кількісних та/або якісних характеристик умовам договору, чи унаслідок дій форс-мажорних обставин, що призвели до зміни кількісних та/або якісних характеристик товару, чи коли товари знищено, конфісковано, зіпсовано). При цьому, такі зменшення можуть відбуватись вже після укладання договору, а сторони договору завчасно не могли передбачити їх.

Наведені обставини, на думку суду, свідчать про відсутність в діях позивача порушення статті 1 Закону № 189/94 та прострочення термінів надходження валютної виручки від контрагента-нерезидента компанії «Carbobois S.А» за контрактом від 28.04.2015 №01-4/15, так як завершення вказаної експортної операції відбулося в межах отриманої суми, і в межах граничних строків надходження валютної виручки.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 26.07.2017 №, відповідно до якого позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 9289 грн. 57 коп., є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Стосовно правомірності нарахування позивачеві штрафів на загальну суму 1360 грн. за недекларування валютних цінностей (дебіторської заборгованості в сумі 374,4 євро) суд зазначає наступне.

Статтею 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93 передбачено, що валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що декларування, в даному випадку, обов'язкове тільки якщо валютні цінності, доходи та майно, що знаходиться за межами України належать резиденту України

Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

До резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України; за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України (абз. 7 і 8 ч. 2 ст. 16 вказаного Декрету).

Зокрема, у відповідності до пункту 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 № 49 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.04.2000 за № 209/4430) невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період. При цьому, неподання або несвоєчасне подання резидентами України декларації (за відсутності валютних цінностей та майна за межами України) не тягне за собою застосування фінансових санкцій; порушення порядку декларування - накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому, порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходяться за межами України.

Статтею 16 вказаного Декрету встановлено, що санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Враховуючи наведені вище висновки про відсутність порушень з боку позивача граничних термінів повернення валютної виручки, визначених Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», доводи відповідача про те, що валютні цінності товариства знаходились за межами України, не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу, виключає застосування фінансових санкцій за недекларування валютних цінностей.

Тому, прийняття фіскальним органом податкового повідомлення-рішення від 26.07.2017 № є необґрунтованим та протиправним.

Крім того, суд зазначає наступне.

Головне управління ДФС у Рівненській області отримало повідомлення від ПАТ АБ Рівненської обласної дирекції «Укргазбанк» про надходження на поточний рахунок Приватного підприємства «Наваро» валютних коштів в певному розмірі 02.11.2015. Запит про надання пояснень до ПП «Наваро» фіскальний орган зробив 17.11.2015, відповідь було отримано 03.12.2015. При цьому, позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства за розрахунками по зовнішньоекономічному контракту від 28.04.2015 №01-4/15 за період з 28.04.2015 по 30.05.2017 була призначена відповідно до наказу Головного управління ФС у Рівненській області 26.06.2017.

В судовому засіданні, представник відповідача пояснив суду, що у 2015 році контролюючий орган не міг провести дану перевірку у звязку з законодавчо встановленим мораторієм на проведення перевірок, тому перевірка була проведена лише у 2017 році.

На думку суду, в даному випадку суб'єктом владних повноважень порушено принцип юридичної визначеності (legal certainty), який є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онерїлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії», п. 74).

Суд вказує, що такі контролюючого органу щодо проведення перевірки через два роки після отримання даних та інформації, які надійшли до контролюючого органу під час дії мораторію на перевірки, порушують принцип юридичної визначеності, тобто можливість платника податку діяти в межах закону для досягнення цілей, обґрунтовано плануючи свої дії, і одночасно розраховуючи на виконання своїх законодавчо встановлених зобовязань державою.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання акту перевірки неправомірним, то в задоволенні таких позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Акт є документом, котрий в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України не є рішенням суб'єкта владних повноважень, адже не містить ніяких обов'язкових до виконання приписів, не змінює стану суб'єктивних прав позивача, не обтяжує позивача додатковими обов'язками.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу про наявність окремих порушень є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Отже, Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення в ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Тому, позовна вимога про визнання неправомірним акта перевірки від 10.07.2017 за №458/17-00-14-02-10/37302229 не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 26 липня 2017 року № та №.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Приватного підприємства «Наваро» (; 35009, Рівненська область, Костопільський район, село Мала Любаша, вулиця Колгоспна, будинок №38) суму судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 (нуль) коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Недашківська