Справа № 814/366/16
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/366/16

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Димерлія О.О., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нехожиній О.О.,

за участю представника 3-ої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни до Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та 3-ї особи ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

09.03.2016 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Центрального відділу ДВС Миколаївського МУЮ та 3-ї особи ОСОБА_4, в якому просила суд:

- звільнити з під накладеного відповідачем арешту нерухоме майно, що перебуває в іпотеці у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - квартиру, за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідача вчинити дії, спрямовані на зняття (скасування) арешту квартири за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.11.2015р. по цивільній справі №490/9143/15-ц звернено стягнення на предмет іпотеки та визнано право власності за ПАТ «ВіЕйБі Банк» на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 77,4 кв.м., житл.пл.52,9 кв.м. Також, позивач зазначає, що Банк, як новий власник цієї квартири, не може реалізувати свої права, оскільки на цю квартиру накладено арешт Центральним відділом ДВС ще 21.02.2011р.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. 21.09.2017 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просила скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.08.2017р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

21.02.2011р. постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт та оголошено заборону на її відчуження.

02.11.2015р. заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва задоволено позовну заяву ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 та звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, а також визнано право власності позивача (Банка) на цю квартиру.

В подальшому, за клопотання ОСОБА_4 заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.11.2015р. було переглянуто.

Так, 15.03.2017р. рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру - відмовлено повністю.

05.07.2017р. рішенням Апеляційного суду Миколаївської області зазначене рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.03.2017р. було скасовано та ухвалено нове, яким, в свою чергу, також у задоволенні вказаного вище позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру було відмовлено повністю, але з інших підстав.

Далі, з метою зняття арешту з нерухомого майна, що перебуває в іпотеці позивач - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із ст.37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із ст.40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із ст.40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження.

Але, при цьому, обов'язку державного виконавця знімати накладенні арешти в межах виконавчого провадження, у разі повернення виконавчого документу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, з підстав визначених п.2 ч.1 ст.47 Закону, не передбачено.

Слід вказати, що зазначена норма закону необхідна для забезпечення прав стягувача, у разі його повторного пред'явлення виконавчого документу протягом строків, визначених ст.ст.22,23 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 05.07.2017р. по справі №490/9143/15-ц, 27.04.2006р. між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (правонаступник - ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ПП «Юрнал» було укладено договір кредитної лінії №17КЛ, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на суму 260 000 грн. зі сплатою 19% річних за користування грошовими коштами, строком до 25.04.2008р.

Далі, як встановлено по справі, на забезпечення виконання вказаних вище кредитних зобов'язань, 28.04.2006р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_4 (т.б. директором і засновником ПП «Юрнал») було укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку Банку належне їй нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 77,4 м2, житловою площею 52,9 м2, за адресою: м. Миколаїв, вул. Набережна,5.

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2011р. постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт та оголошено заборону на її відчуження.

Однак, при цьому, слід зазначити, що інформації про те, на підставі якого саме документу (т.б. рішення або ухвали суду чи постанови слідчого) чи зобов'язання державним виконавцем було накладено цей арешт на спірну «іпотечну» квартиру (як і самої постанови), не збереглося та в судових засіданнях як суду 1-ї інстанції, так і апеляційної інстанції, встановлено не було.

У відповідності до приписів ст.386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Так, як видно з матеріалів справи, 02.11.2015р. заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва задоволено позовну заяву ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 та звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, а також визнано право власності позивача (Банка) на цю квартиру.

Проте, в подальшому, за клопотання 3-ї особи ОСОБА_4, вказане вище заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.11.2015р. було переглянуто і 15.03.2017р. прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на спірну квартиру було відмовлено.

Разом з тим, вищезазначене рішення суду 1-ї інстанції від 15.03.2017р. вже 05.07.2017р. було скасовано рішенням Апеляційного суду Миколаївської області та ухвалено нове, яким, в свою чергу, також у задоволенні вказаного вище позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру було відмовлено повністю, але вже з інших підстав.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, позивач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» (в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»), як на день прийняття судом 1-ї інстанції оскаржуваного рішення, так і на цей час, фактично не є власником спірної квартири №24.

Крім того, слід звернути увагу й на те, що його право на звернення стягнення на зазначену квартиру, як предмет іпотеки, не було підтверджено в порядку цивільного судочинства і у задоволенні його позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.б. на цю спірну квартиру) шляхом визнання права власності було відмовлено (рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 05.07.2017р. по справі №490/9143/15-ц).

Отже, за таких обставин, на думку суду, позивач позбавлений можливості вимагати усунення порушення його права власності з приводу наявності постанови державного виконавця про арешт на це спірне нерухоме майно, оскільки він, як вже зазначалося вище, на час розгляду даної справи вже не був власником спірної квартири, що, в свою чергу, і було вірно встановлено судом 1-ї інстанції.

Також, необхідно вказати і про те, що судом 1-ї інстанції, в даному випадку, було вірно зазначено, що переважне право позивача на задоволення його вимог перед іншими стягувачами цього боржника за рахунок предмету іпотеки як кредитора за рахунок іпотечного майна (ст.3 Закону України «Про іпотеку»), може бути вирішено між позивачем та іншими стягувачами лише в порядку цивільного судочинства. Однак, в теперішній час, право позивача на спірну квартиру в порядку цивільного судочинства не доведено.

Окрім того, слід зауважити, апеляційний суд, в даному конкретному випадку, досліджує лише факт дотримання відповідачем вимог ч.3 ст.2 КАС України. Позивач же, в свою чергу, як свідчать матеріали справи, навіть не звертався до Центрального відділу ДВС із письмовою заявою щодо звільнення з під арешту цієї спірної квартири, а відповідач (т.б. ВДВС) в цьому йому фактично ні письмово, ні усно, не відмовляв.

До того ж, ще необхідно зазначити й про те, що у відповідності до ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.О. Димерлій

В.О. Скрипченко