Справа № 806/2719/17
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Житомир справа № 806/2719/17

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Черноліхова С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про зобов'язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для сінокосіння орієнтовною площею 16.0 га на території Брусилівської селищної об'єднаної громади (бувшої Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) згідно клопотання від 21.03.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 березня 2017 року звернувся із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 16,0 га яка знаходиться за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) з послідуючою передачею в оренду на 49 років, але відповідачем було відмовлено у наданні даного дозволу. Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у зв'язку з чим постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.06.2017 у справі № 806/1304/17 відповідача зобов'язано повторно розглянути клопотання від 21.03.17. В подальшому за результатами розгляду вказаного клопотання на адресу позивача надійшов лист відповідача від 31.07.17, яким ОСОБА_1 повідомлено про те, що Держгеокадастр може передати землю в оренду лише за результатами земельних торгів, а також за наявності агрохімічного паспорту земельної ділянки, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у порядку письмового провадження.

Представник відповідача також подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у порядку письмового провадження. Згідно поданих заперечень, у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що вимога Стратегії (постанова КМУ №413) є обов'язковою для всіх землекористувачів земель сільськогосподарського призначення державної власності. Вважає, що дозволи на виготовлення, погодження та затвердження проектів землеустрою земель сільськогосподарського призначення державної власності мають надаватись позивачу тільки за результатами проведення земельних торгів, що передбачено ст.135-137 Земельного кодексу України. Крім того зазначив, що ОСОБА_1 є керівником, підписантом Селянського (Фермерського) господарства "Світанок", отже отримання у подальшому земельної ділянки в оренду має відбуватися за процедурою проведення земельних торгів. Вказав, що фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки, але як юридична особа а не громадянин. Також зазначив, що вимога щодо зобов'язання відповідача прийняти конкретно визначені рішення і фактично надання дозволу є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У відповідності до ч. 4 ст.122 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням від 21.03.17 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 16 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) на підставі ч. 4 ст. 122, ч. 3 ст. 134, ст. 123, ст. 34 Земельного кодексу України. За результатами розгляду даного клопотання, відповідач листом від 18 квітня 2017 року №Г-4386/0-4214/6-17 зазначив, що згідно довідки Відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вказана земельна ділянка згідно чергових карт Соболівської сільської ради відведено під громадський випас худоби. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 у справі № 806/1304/17 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання невмотивованої відмови ОСОБА_1 та зобов'язано відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.03.2017.

На виконання даної постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 15.06.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянуто клопотання позивача від 21.03.17 та листом від 31.07.2017 № 31-6-0.334-7717/2-1 зазначено, що Держгеокадастр може передати землю в оренду лише за результатами земельних торгів, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413.

Слід зазначити, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною другою статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до частини 3 статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом частини першої статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Відповідно до ч.3 ст.134 Земельного кодексу України, земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно з ч.3 ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною першою статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною другою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На підставі ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, 21.03.2017 року позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області було подано клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 16 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області). Додатками до клопотання вказано: копія доручення, графічні матеріали, копія паспорта та ідентифікаційного номера.

Таким чином, ОСОБА_1 було дотримано вимоги ч.2 ст.123 Земельного кодексу України.

Представник відповідача у письмових запереченнях стверджує, що у зв'язку із нагальною потребою у визначенні ефективного механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, запобігання зловживання, недопущення соціальної напруги у цій сфері Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.06.17 №413 "Про деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", якою затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі - Стратегія), відповідно до якої передбачено, що передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в користування (оренда, емфітевзис) слід за наявності агрохімічного паспорта земельної ділянки та пріоритетами управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними являється те, що передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в оренду здійснюється виключно на земельних торгах (в тому числі тих, строк дії оренди яких припиняється), крім установлених законом випадків.

З метою захисту та недопущення порушення прав, свобод та законних інтересів позивача, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі викладеного, необхідно зазначити, що постанова КМУ №413 від 07.06.2017 "Про деякі питання удосконалення в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", на яку посилається Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності у користування громадянам, а лише затверджує стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Отже, відповідач відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянок для сінокосіння, посилаючись на Постанову КМУ № 413 від 07.06.2017, діяв всупереч наданим Земельним кодексом України повноваженням.

Крім того суд зазначає, що повторна відмова представника відповідача надана ОСОБА_1 після винесення рішення суду, яким зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21 березня 2017 року та надати відповідь у порядку та відповідно до вимог ст. 123 Земельного кодексу України, мотивована іншими причинами, що суперечить нормам чинного земельного законодавства України.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області стосовно ненадання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння ОСОБА_1 згідно клопотання від 21.03.2017.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача, зазначені у запереченнях стосовно того, що позивач є керівником селянського фермерського господарства " Світанок", тому отримання ним земельної ділянки в оренду має відбуватися за процедурою проведення земельних торгів, оскільки предметом позову є ненадання вказаного вище дозволу фізичній особі, а не юридичній. А також необхідно зазначити про те, що у наданій відповідачем відмові відсутні жодні посилання на дані обставини.

Щодо, зазначених у письмових запереченнях представника відповідача, доводів про дискреційність їх повноважень стосовно зобов'язання надати дозвіл га виготовлення проекту землеустрою, слід зазначити наступне.

Статтею 8 Конституції України закріплено що "в Україні визнається і діє принцип верховенство права". Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що вимога про зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою є втручанням в дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області визначені відповідними законами України та зазначає наступне.

Саме по собі судове рішення про визнання відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права позивача на прийняття відповідачем вмотивованого рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Варто вказати, що ОСОБА_2 Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 року по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою для сінокосіння орієнтовною площею 16 га з земель розташованої на території Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади на підставі поданого ним клопотання та пакету документів, оскільки будь-яких перешкод для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, крім тих, які вже розглянуті судом, відповідачем не зазначено та судом не встановлено.

Покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

На підставі зазначеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З приводу встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст. 267 КАС України, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 267 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд ураховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_1 для сінокосіння орієнтовною площею 16.0 га на території Брусилівської селищної об'єднаної громади згідно клопотання від 21.03.2017, оформлену листом № 31-6-0.334-7717/2-17 від 31.07.2017.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для сінокосіння орієнтовною площею 16.0 га на території Брусилівської селищної об'єднаної громади згідно клопотання ОСОБА_1 від 21.03.2017.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.В. Черноліхов