Справа № 354/571/17
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 354/571/17
Провадження по справі № 2-а/354/60/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року м.Яремче

Суддя Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Іванов А.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправними дії управління в частині відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, та має статус гірського, зобовязання управління продовжувати проводити нарахування та виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20 відсотків розмірі, як жительці населеного пункту, що має статус гірського, з 01.10.2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні»,-

ВСТАНОВИВ:

05.10.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправними дії управління в частині відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, та має статус гірського, зобовязання управління продовжувати проводити нарахування та виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20 відсотків розмірі, як жительці населеного пункту, що має статус гірського, з 01.10.2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», та про стягнення з відповідача понесених судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з 26.12.1992 року по 20.09.2016 року працювала суддею Яремчанського міського суду Івано-Франківської області. Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VIII її звільнено з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку.

20.09.2016 року наказом голови суду № 02-02-23 її було відраховано зі штату суду на підставі вказаної постанови ВР України.

З 21.09.2016 року відповідачем їй призначено виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді з нарахуванням до розміру щомісячного довічного грошового утримання 20 % надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського.

Однак, 29.09.2017 року позивачка отримала повідомлення від Надвірнянського оУПФ України Івано-Франківської області про відмову у нарахуванні доплати у розмірі 20%, як жительці гірського населеного пункту на підставі ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» з 01.10.2017 року.

Вважає дії відповідача протиправними, оскільки позивачка проживає постійно в с.Татарів Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, має статус особи, що проживає на території гірського населеного пункту, а отже, має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», зокрема, на збільшення грошового утримання на 20 відсотків. Просить задовольнити позов в повному об'ємі.

Відповідачу у передбаченому законом порядку було направлено позовну заяву та надано строк для подачі письмових заперечень проти позову.

З письмових заперечень представника Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області вбачається, що позивачка перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 21.09.2016р. відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Відповідно до ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків. Оскільки позивачка отримує щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію підстав для виплати підвищення у вигляді 20% за проживання у гірському населеному пункті, не може мати місце в даному випадку, оскільки щомісячне довічне грошове утримання судді не включено у перелік соціальних виплат передбачених ст.6 Закону № 56/95-ВР до яких воно може застосовуватись. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.10.2017р. у справі було відкрито скорочене провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачкою, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка з 26.12.1992 року по 20.09.2016 року працювала суддею Яремчанського міського суду Івано-Франківської області (а.с.5-7). Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VIII її звільнено з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку (а.с. 10-19).

20.09.2016 року наказом голови суду № 02-02-23 її було відраховано зі штату суду на підставі вказаної постанови ВР України (а.с.20).

З 21.09.2016 року відповідачем призначено позивачці виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді з нарахуванням до розміру щомісячного довічного грошового утримання 20 % надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті та має статус гірського.

Судом встановлено, що позивачка постійно проживає в с.Татарів Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Копією посвідчення від 10.10.2016р. серії А № 760558, підтверджується те, що ОСОБА_1 відноситься до особи, яка постійно проживає на території гірського населеного пункту, що дає право на отримання пільг передбачених Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (а.с.9).

При призначенні щомісячного довічного грошового утримання позивачці нараховувалась доплата у розмірі 20% як жительці гірського населеного пункту.

Однак, 29.09.2017 року позивачка отримала повідомлення від Надвірнянського оУПФ України Івано-Франківської області про відмову у нарахуванні доплати у розмірі 20%, як жительці гірського населеного пункту на підставі ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» з 01.10.2017 року (а.с. 21).

Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI (чинної на час виникнення спірних правовідносин) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

Відповідно до ч.1 ст.120 Закону № 2453-VI (в редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст.141 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 «Перехідних положень» Закону №2453-VI (в редакції, від 07.07.2010) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці це особлива форма соціального забезпечення судді, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Умови і порядок його виплати визначені Законом.

Посилання відповідача про те, що позивачка позбавлена підвищення у зв'язку із наданням їй статусу особи, що проживає у гірських населених пунктах з підстав, що таке підвищення не входить в склад щомісячного довічного грошового утримання судді, є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно постанови КМ України № 647 від 11.08.1995 року «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських», с.Татарів Івано-Франківської області надано статус гірського.

Стаття 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» передбачає, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку видів державної матеріальної допомоги, які підлягають збільшенню на 20 відсотків. У цій нормі не приведено також переліку будь-яких виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету України, збільшення яких на зазначені 20 відсотків не допускається.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року №18-рп/2011 зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обовязків та особливою формою його соціального забезпечення.

Пунктом 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 передбачено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що усі державні пенсії, стипендії, інші види державної матеріальної допомоги, у тому числі і щомісячне довічне грошове утримання суддів, для осіб, які проживають на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підлягають збільшенню на 20 відсотків.

Фінансування збільшення розміру пенсій, передбачене цією частиною, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Право на нарахування підвищення у розмірі 20% до щомісячного довічного грошового утримання судді позивачка набула 21.09.2016 року з моменту звернення до відповідача з заявою про призначення довічного грошового утримання. Враховуючи, що позивачці припинили таку виплату з 01.10.2017р., то такі дії відповідача є протиправними і позовні вимоги позивачки є підставними.

Правилами ст.5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів» передбачено, що будь-які види державної матеріальної допомоги, передбачені законами України, підлягають підвищенню на 20%. Вказана норма не передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання судді не підлягає підвищенню на 20%. Відповідач не вказав, яким законом України визначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді не підлягає підвищенню на 20%. Тому висновок відповідача про те, що щомісячне довічне грошове утримання судді не підлягає підвищенню на 20%, не ґрунтується на законі і не є законним. Відповідач припинив виплату 20% підвищення до щомісячного довічного грошового утримання судді не на підставі закону, а на підставі необґрунтованого припущення.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до правил ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Проте відповідач названих положень Закону не виконав, а тому позов підлягає задоволенню.

Враховуючи наведені обставини суд прийшов до висновку, що дії відповідача є протиправними, а позовні вимоги позивачки є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 640 грн.

На підставі ст.ст. 19, 22, 46, 55, 64 Конституції України, ст.ст. 48, 141, п. 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, п. 25 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, ст.ст. 5, 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», ст.ст. 2, 6, 11, 71 КАС України, керуючись ст.ст. 94, 159, 162, 183-2 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправними дії управління в частині відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, та має статус гірського, зобовязання управління продовжувати проводити нарахування та виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20 відсотків розмірі, як жительці населеного пункту, що має статус гірського, з 01.10.2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні»- задовольнити.

Визнати дії Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області протиправними в частині відмови ОСОБА_1 у нарахуванні до розміру щомісячного довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, та має статус гірського.

Зобов`язати Надвірнянське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області продовжувати проводити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20 % розмірі, як жительці населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з 01.10.2017року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Стягнути з Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 640 грн. 00 коп. понесених судових витрат.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_2