Справа № 809/1345/17
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р. Справа № 809/1345/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Тимощука О.Л.,

при секретарі судового засідання Ткачук О.П.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

до Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів"

про стягнення заборгованості в сумі 102 991,89 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі по тексту позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" (далі по тексту відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 106 414,54 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем станом на 06.09.2017 року допущено податкову заборгованість перед бюджетом в розмірі 106 414,54 грн., яка виникла внаслідок несплати самостійно задекларованих та нарахованих органом Державної фіскальної служби податкових зобовязань з екологічного податку на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення; земельного податку з юридичних осіб; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; рентної плати за спеціальне використання води, в тому числі за основним платежем 94 544,85 грн., штрафними санкціями 11 816,81 грн. та нарахованої позивачем пені в розмірі 52,88 грн.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що станом на 30.10.2017 року податковий борг, що підлягає стягненню з відповідача у звязку з частковою сплатою складає 102 991,89 грн. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та стягнути з відповідача 102 991,89 грн.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 53). Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без участі відповідача на адресу суду не поступало. Правом подання заперечення проти адміністративного позову, на момент розгляду та ухвалення рішення у справі, відповідач не скористався.

Відповідно до приписів частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Судом, за умови належного повідомлення відповідача про розгляд справи у відповідності до вимог частини 3 статті 33 і частини 3 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжено розгляд справи за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Державне підприємство "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" зареєстроване як юридична особа, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 05.09.2017 року (а.с. 38-41), та взяте на облік Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області як платник податків і зборів.

Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Конституційний обовязок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом визначений частиною 1 статті 67 Конституції України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з статтею 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) обєкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є обєктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.2, 8.3 статті 8 коментованого Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з підпунктами 9.1.5., 9.1.6. пункту 9.1. статті 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних належать екологічний податок (в тому числі екологічний податок за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення) і рентна плата ( в тому числі рентна плата за спеціальне використання води), які є предметом стягнення за даним адміністративним позовом.

Плата за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) та податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з підпунктом 10.1.1. пункту 10.1. статті 10 та підпункту 265.1.3. пункту 265.1. статті 265 Податкового кодексу України відноситься до місцевих податків.

Виходячи із положень пункту 269.1 статті 269, пункту 240.1 статті 240, пункту 255.1 статті 255 та підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України відповідач є також платником земельного податку, екологічного податку на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, рентної плати за спецвикористання води та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З приводу заборгованості по екологічному податку на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 240.1 статті 240 Податкового кодексу України платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Згідно із підпунктом 242.1.1. пункту 242.1. статті 242 Податкового кодексу України об'єктом та базою оподаткування є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Відповідно до пункту 249.1. статті 249 Податкового кодексу України суми податку обчислюються за податковий (звітний) квартал платниками податку.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу (пункт 250.1. статті 250 Податкового кодексу України).

Згідно із підпунктом 250.2.1. пункту 250.2. статті 250 Податкового кодексу України платники податку складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, зокрема, за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення.

Судом встановлено, що 21.04.2017 року Державне підприємство "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" подало до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області податкові декларації з екологічного податку на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення за 1 квартал 2017 року, де самостійно визначило податкове зобовязання в розмірі 4 675,26 грн., 30.05.2017 року уточнюючу декларацію, в якій визначено податкове зобовязання в розмірі 561,84 грн., та 07.08.2017 року за 2 квартал 2017 року, де самостійно визначило податкове зобовязання в розмірі 4 332,96 грн. Відповідачем 20.05.2017 року проведено часткову сплату в розмірі 4 481,43 грн. Станом на 30.10.2017 року з урахуванням часткової сплати відповідачем заборгованості сума податкового боргу за основним платежем становить 2 370,72 грн. (а.с. 56).

Досліджуючи обставини щодо наявності заборгованості по земельному податку, яка виникла у результаті самостійно декларування відповідачем таких податкових зобовязань, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з пунктами 270.1., 270.2. статті 270 зазначеного Кодексу об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

У відповідності до пункту 271.1. статті 270 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктами 285.1., 285.2 статті 285 даного Кодексу базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пункту 286.2. статті 286 цього ж Кодексу платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Судом встановлено, що 16.02.2017 року Державне підприємство "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" подало до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області податкові декларації з плати за землю № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Внаслідок несплати відповідачем у повному розмірі узгоджених податкових зобовязань згідно декларації № по земельному податку з юридичних осіб (с. Хриплин), утворилась заборгованість в сумі 45 798,74 грн. та згідно декларації № НОМЕР_2 по земельному податку з юридичних осіб в сумі 31 386,31 грн. Загальна сума заборгованості по земельному податку за основним платежем становить 77 185,05 грн. Факт наявності заборгованості по вищевказаних податкових зобовязаннях підтверджується довідкою про борг за платежами від 30.10.2017 року. (а.с. 56).

З приводу рентної плати за спеціальне використання води, платником податку якого є відповідач, слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 255.1. статті 255 Податкового кодексу України платниками рентної плати за спеціальне використання води є водокористувачі - суб'єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об'єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Пунктом 257.1. статті 257 коментованого Кодексу передбачено, що базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

Згідно з пунктом 257.2. статті 257 Податкового кодексу України платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобовязань з рентної плати.

Приписами пункту 257.5. статті 257 Податкового кодексу України сума податкових зобовязань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.

Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем 04.08.2017 року заповнено і подано позивачу податкову декларацію з рентної плати за спеціальне використання води за 2 квартал 2017 року, в якій відповідачем самостійно розраховано розмір вказаних зобовязань в сумі 110,82грн. Станом на 30.10.2017 року податковий борг по даному податку становить 81,24 грн., що підтверджується зворотнім боком облікової картки та довідкою про борг (а.с. 15-16, а.с 56).

Щодо заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка виникла у відповідача внаслідок несплати податкових зобовязань, суд зазначає наступне.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні за відповідачем числиться заборгованість по узгоджених податкових зобовязаннях з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно поданої ним декларації за № від 17.02.2017 року на суму 5 947,13 грн. та декларації за № від 17.02.2017 року на суму 6 242,80 грн. Загальна сума боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за основним платежем становить 12189,93 грн. (а.с. 56).

Самостійно визначені зобовязання з екологічного податку на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, земельного податку з юридичних осіб, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; рентної плати за спеціальне використання води, відповідач сплатив частково, а тому на момент розгляду справи податковий борг за основним платежем з екологічного податку становить 2 341,62 грн., земельного податку 77 185,05 грн., рентної плати за спеціальне використання води 81,24 грн. та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 12 189,93 грн. Загальна сума заборгованості за основним платежем становить 91 797,84 грн. (а с. 56).

Згідно положень пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

З огляду на вказане, самостійно визначені відповідачем зобовязання по вищевказаних податках в загальній сумі 91 797,84 грн., які несплачені ним у строки встановлені Кодексом, являються узгодженою заборгованістю Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів".

Статтею 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області 14.06.2017 року за результатами проведеної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкових зобовязань платником податків складено акт за № 3372/1203/5513715, яким встановлено порушення відповідачем пункту 57.1 статті 57, пункту 257.5 статті 257, підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266, пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України в частині недотримання термінів сплати самостійно визначених грошових зобовязань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, плати за землю та рентної плати, за яке встановлена відповідальність передбачена статтею 126 Податкового кодексу України (а.с. 26).

Відповідно до підпункту 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 зазначеного Кодексу контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

В свою чергу, пункт 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За змістом вимог підпункту 54.3.5. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган, серед іншого, зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати свідчать про порушення правил сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом.

За наслідками розгляду акту від 14.06.2017 року за № 3372/1203/5513715, позивачем прийнято податкові повідомлення-рішення, якими до відповідача на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції:

- № від 15.06.2017 року в сумі 2 155,39 грн., № від 15.06.2017 року в сумі 3,66 грн., №3 від 15.06.2017 року в сумі 268,66 грн., № від 15.06.2017 року в сумі 3 041,75 грн., як 10 відсотків від сплачених до бюджету із затримкою до 30 календарних днів сум узгоджених зобовязань (31-32, 34, 36);

- № від 15.06.2017 року в сумі 684,22 грн., № від 15.06.2017 року в сумі 2 718,32 грн., №3 від 15.06.2017 року в сумі 2 928,02 грн., як 20 відсотків від сплачених до бюджету із затримкою до 30 календарних днів сум узгоджених зобовязань (а.с. 30, 33, 37).

Вищезазначені податкові повідомлення-рішення від 15.06.2017 року отримані відповідачем 22.06.2017, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 37).

Положеннями пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

За таких обставин суд вважає, що згадані вище податкові повідомлення-рішення є врученими відповідачу.

На час розгляду справи визначені позивачем штрафні санкції, застосовані податковими повідомлення-рішеннями від 15.06.2017 року за №, №, №3, №, №, №, №3 відповідачем до бюджету частково сплачені і заборгованість по них в загальному становить 11 112,07 грн. (а.с. 56).

За приписами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Оскільки, відповідачем у відповідності до вимог статті 56 Податкового кодексу України не була порушена процедура адміністративного оскарження податкового зобов'язання, визначеного вищевказаними податковими повідомлення-рішеннями від 15.06.2017 року, суд приходить до переконання, що застосовані позивачем штрафні санкції та визначене грошове зобовязання в загальній сумі 11 112,07 грн., є узгодженими та являється податковим боргом.

Відповідно до підпункту 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пунктом 129.4 статі 129 вказаного Кодексу передбачено, що пеня, визначена підпунктом 129.1.1. пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Наявний у матеріалах справи витяг із облікової картки платника податків відповідача з екологічного податку та земельного податку, а також довідка про борг за платежами свідчить про те, що за відповідачем рахується пеня, яка числиться по особовому рахунку за несвоєчасну сплату податкових зобовязань в загальній сумі 81,98 грн. (а.с. 12, 56).

Згідно вимог підпункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як слідує з матеріалів справи 23.02.2017 року Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області надіслано відповідачу податкову вимогу форми "Ю" за №5822-17 від 23.02.2017 року, яку отримано відповідачем 04.04.2017 року, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, копія якої містяться в матеріалах справи (а.с. 8). Відповідач податкову вимогу не оскаржував у строк передбачений законом.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг сума грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Податковий борг відповідача підтверджується декларацією з екологічного податку за 2017 рік, декларацією з плати за землю за 2017 рік, декларацією з рентної плати за 2 квартал 2017 року, декларацією з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік; податковими повідомлення-рішеннями №, №3, №, №, №3 від 15.05.2017 року; витягами із облікової картки платника податку; податковою вимогою форми "Ю" за №5822-17 від 23.02.2017 року, довідкою про борг за платежами, які містяться в матеріалах справи (а.с. 8, 10-18, 19-25, 31, 33-37, 56).

Таким чином, суд приходить до висновку, що самостійно розраховане відповідачем грошове зобовязання та визначені позивачем податковими повідомлення-рішеннями штрафні санкції по екологічному податку, земельному податку, рентної плати за спеціальне використання води, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та пеня в загальній сумі 102 991,89 грн., являється податковим боргом відповідача.

Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено право органів державної податкової служби звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 Податкового кодексу України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Враховуючи те, що відповідачем не сплачено грошове зобовязання у терміни визначені Податковим кодексом України, то суд зазначає підставним звернення податкового органу до суду із позовом на стягнення 102 991,89 грн., у спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 вказаного Кодексу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов'язку у відповідача є визначальною для вирішення такого спору, крім того, даний обов'язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" податкового боргу в сумі 102991,89 гривень, є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків у банках, що обслуговують Державне підприємство "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" (76495, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, село Микитинці, вулиця Юності, будинок 2В, ідентифікаційний код 05513715) та за рахунок готівки, що йому належить в дохід бюджету податковий борг в розмірі 102991 (сто дві тисячі девятсот девяносто одну) гривню 89 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Постанова складена в повному обсязі 03.11.2017.