Справа № 711/2682/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 711/2682/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кондратенко Н.М. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

31 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого інспектора поліції 10 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Кощія Василя Миколайовича про визнання неправомірними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до старшого інспектора поліції 10 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Кощія Василя Миколайовича (далі - Відповідач, Інспектор поліції) про: скасування постанови серії КИ №025808 від 31.01.2017 року по справі про адміністративне правопорушення; визнання неправомірними дій Інспектора поліції.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.07.2017 року позов задоволено повністю - скасовано постанову серії АР №764145 від 31.01.2017 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн. відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП; провадження по адміністративній справі закрито.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило постановлення помилкового рішення. Наголошує на неврахуванні судом неможливості застосування до спірних правовідносин приписів ст. 33 КУпАП, факту порушення Позивачем Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність, а також відсутності у суду повноважень закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Інспектором поліції 31.01.2017 року складено постанову серії АР №764145 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 25) (далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача застосовано передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 31.01.2017 року о 21:40 автомобіль Hyundai Elantra, днз. «НОМЕР_1», яким керував Позивач, здійснив зупинку ближче 10 м до пішохідного переходу. Крім того, водій автомобіля не пред'явив на вимогу посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 09.02.2017 року ОСОБА_2 направив до Департаменту патрульної поліції заяву (а.с. 9), за результатами розгляду якої Управлінням патрульної поліції у м. Києві повідомлено Позивача листом від 16.03.2017 року №А-1382/41/11/02-2017 про те, що дії працівників поліції є правомірними, а винесення постанови за ст. 126 КУпАП та складання протоколу за ст. 185 КУпАП відповідало вимогам чинного законодавства (а.с. 10-11). Зі змісту вказаного листа вбачається, що копію відповіді Позивач отримав 27.03.2017 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 11).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 2-4 Протоколу №7 до Конвенції, ст. ст. 9, 33, 268, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідачем як суб'єктом владних повноважень було порушено порядок та процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, не враховано характер вчиненого правопорушення, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 99 КАС України закріплено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, положення процесуального закону пов'язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Відповідно до ст. 289 КУпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, приписи статті 289 КУпАП пов'язують початок перебігу строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення з моментом її прийняття, а не з моментом отримання. Відтак, строк на оскарження такої постанови спливає через 10 днів з дня її прийняття уповноваженим органом.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 01.02.2017 року у справі №404/8632/15-а.

Відповідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення постанови.

При цьому, слід врахувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП визначають, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення (у тому числі постанову інспектора патрульної поліції) може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Вказаною нормою передбачено право вибору особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порядку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. При цьому звернення особи до вищестоящого органу зі скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення не є досудовим вирішенням спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах від 21.06.2017 року у справі №355/11268/16-а, від 11.07.2017 року у справі №760/11627/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, копію оскаржуваної постанови Позивач отримав 31.01.2017 року особисто, про що свідчить підпис останнього у графі 10 (а.с. 25). Із заявою про оскарження у тому числі даної постанови звернувся до Департаменту патрульної поліції 09.02.2017 року (а.с. 9), а 27.03.2017 року ОСОБА_2 отримав копію відповіді Управління патрульної поліції у м. Києві від 16.03.2017 року №А-1382/41/11/02-2017, якою дії патрульних поліцейських визнано правомірними (а.с. 10-11).

Разом з тим, із вказаним позовом ОСОБА_2 звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси 04.04.2017 року, що підтверджується відбитком штампу відділення поштового зв'язку на конверті (а.с. 14). При цьому заяви про поновлення строку на звернення до суду Позивачем подано не було.

Отже, скориставшись альтернативним способом захисту своїх прав на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення та у подальшому звернувшись до суду, ОСОБА_2 пропустив десятиденний строк для звернення з позовом до суду від дати отримання копії постанови.

Та обставина, що Позивач оскаржував постанову в інший передбачений законодавством спосіб і ця скарга була подана в установлений строк, може бути розцінена як поважна причина пропуску цього строку, за умови звернення до суду з відповідною заявою щодо його поновлення.

Наведений висновок узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 13.09.2017 року у справі №303/3484/16-а.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не порушував питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, що було залишено поза увагою Придніпровського районного суду міста Черкаси, який жодної оцінки обставинам пропуску Позивачем строку звернення до суду не надав.

Як вже було зазначено раніше, процесуальний закон пов'язує початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 року у справі №6-2469цс16 висловив правову позицію, згідно якої порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який особа не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Особа повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого нормами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 155 цього Кодексу.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011, у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов'язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п'ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, не надавши належну оцінку питанню дотримання Позивачем строків звернення до суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції із залишенням позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 41, 99-100, 155, 160, 167, 195, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити частково.

Постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого інспектора поліції 10 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Кощія Василя Миколайовича про визнання неправомірними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 до старшого інспектора поліції 10 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Кощія Василя Миколайовича про визнання неправомірними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко