Справа № 806/3384/14
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

31 жовтня 2017 року м. Київ К/800/37814/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року у справі за позовом Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановила:

У липні 2014 року Житомирський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 6643,35 грн безпідставно отриманої допомоги на випадок безробіття.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Житомирського міського центру зайнятості кошти, отримані як допомога по безробіттю у сумі 6643,35 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 15 травня 2013 року звернувся до Житомирського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідач у заяві зазначив, що станом на 15 травня 2013 року він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, не є членом особистого селянського господарства, не укладав договори цивільно-правового характеру, пенсію не отримує, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років.

Позивачем з 15 травня 2013 року відповідачу надано статус безробітного, призначено виплату допомоги по безробіттю.

ОСОБА_2 у період з травня 2013 року по квітень 2014 року отримав допомогу по безробіттю у розмірі 6643,35 грн.

07 квітня 2014 року позивачем проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якого складено акт №181. В акті зазначено, що ОСОБА_2 з 11 грудня 1994 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АГ №302473, у зв'язку з чим кошти, отримані відповідачем, як допомога по безробіттю у період з травня 2013 року по квітень 2014 року у сумі 6643,35 грн підлягають поверненню як такі, що отримані на підставі неправдивих відомостей.

Наказом Житомирського міського центру зайнятості від 08 квітня 2014 року № 301 ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю та визначено суму боргу 6643,35 грн, яка підлягає поверненню відповідачем.

Оскільки у добровільному порядку відповідачем кошти не були повернуті, то Житомирський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 коштів у розмірі 6643,35 грн.

Суди попередніх інстанцій, розглядаючи даний позов, помилково виходили з того, що дана справа підлягає судовому розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Даний позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянина ОСОБА_2 не підпадає під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС України.

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Враховуючи викладене, заявлені позовні вимоги мають розглядатися місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року №21-2209а15 та від 22 вересня 2015 року у справі №П/811/3781/14.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року та постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року підлягають скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 220, 222, п. 7 ч. 1 ст. 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Заїка М.М.

судді: Загородній А.Ф.

Швець В.В.