Справа № 431/2842/17
Суддя: Олійник С. В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 431/2842/17
Провадження 2-а/431/103/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

18 жовтня 2017 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

судді Олійник С.В.,

за участі секретаря Яковенко А.Л.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні в м. Старобільську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона отримує пенсію за віком з 2012 року. З липня 2014 року за місцем проживання проводиться антитерористична операція і їй було припинено виплату пенсії через неможливість доставки грошей на тимчасово окуповану територію. У звязку з чим вона звернулась до відповідача з заявою про виплату пенсії. Відповідач почав виплачувати їй пенсію на її банківську картку й продовжував виплати до березня 2016 року, а починаючи з березня 2016 року виплати було припинено. Посилаючись на ст.14 Європейської Конвенції з прав людини вважає, що втручання у її приватне життя з боку відповідача було здійснено поза законом, припинення виплати їй пенсії здійснено поза процедурою встановленою законом та з відповіді відповідача вбачається, що ця процедура була застосована виключно до осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, вважає, що в діях відповідача вбачається дискримінація щодо неї за ознакою місця проживання, оскільки до інших громадян України проживаючих на території підконтрольній Україні, такі вимоги не висуваються. У звязку з чим просила суд визнати протиправними та дискримінаційними дії УПФУ в Старобільському районі Луганської області щодо припинення виплати їй пенсії, зобовязати відповідача поновити виплату їй пенсії та виплатити виниклу заборгованість.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, у своїй позовній заяві просила розгляд справи здійснювати без її участі, у звязку з чим суд на підставі ч.4 ст.122 КАС України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушенням обовязкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», просила відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи було встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку з 06.02.2015 року як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м.Свердловськ Луганської області і отримує пенсію за віком в управлінні, а з березня 2016р. виплата пенсії позивачу була призупинена (а.с.3).

Вказані обставини були визнані сторонами, у звязку з чим суд на підставі ч.3 ст.72 КАС України вважає ці обставини доведеними.

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про повідомлення причин невиплати їй пенсії з 01.03.2016 року (а.с.4).

Як вбачається з листа-відповіді пенсійного органу від 20.06.2017 року відповідачем призупинена виплата пенсії до зясування місця фактичного проживання згідно до постанови КМУ №365. (а.с.4).

До часу звернення позивача з цим позовом до суду, пенсійні виплати не поновлені. При цьому в запереченнях відповідач зазначає, що ОСОБА_2 відмовлено в поновленні виплати пенсії, оскільки згідно протоколу №50 комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 01.08.2017 року Старобільської РДА, місце проживання позивача не підтверджено (а.с.16-17).

Судом 13.10.2017 року витребувано с УСЗН Старобільської РДА відомості про дійсність її довідки внутрішньо переміщеної особи (а.с.49).

Як вбачається з листа УСЗН Старобільської РДА від 17.10.2017 року відповідно до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2 перебуває на обліку в УСЗН як переміщена особа з 06.02.2015 року, фактичне місце проживання ОСОБА_2 значиться м. Старобільськ, вул. Кобиляцької 4 (колишня ОСОБА_3)(а.с.50).

Верховною Радою України прийнято Закон України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», який набрав чинності 21 травня 2015 року.

На виконання даного Закону Старобільською міською радою прийнято рішення шостого скликання пятдесят сьома сесія №57/6 від 21 жовтня 2015 року про перейменування вулиць та провулків, отже вулиця Карла Маркса м. Старобільська переіменована на вулицю Кобиляцької.

Тобто фактично підтверджено дійсність довідки позивача як внутрішньо переміщеної особи.

Відмовляючи поновити та сплачувати пенсію позивачу, пенсійний орган посилається на не підтвердження фактичного місця проживання позивача, зазначеного в довідці від 06.02.2015 року №934012387.

При цьому судом встановлено, що відповідач не приймав жодних рішень про припинення пенсії позивачу з 01 березня 2016 року.

Спірним у даній справі є правомірність припинення відповідачем пенсії позивачу з 01 березня 2016 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції на час призупинення пенсії позивачу) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюються в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому.

Зазначені виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії такої довідки, виданої після 09.09.2015 року. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати.

Отже, умовами продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк» або з доставкою додому весь час дії такої довідки.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року на час її прийняття строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи встановлено не було.

26.08.2015 року Постановою Кабінету Міністрів № 636 внесено зміни до Постанови № 509, якими, зокрема встановлено строк дії такої довідки у шість місяців з дати її видачі.

Постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 року № 352 було також внесено зміни до Постанови № 509, згідно яких встановлено, що довідка діє безстроково; довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Судом встановлено, що при постановленні на облік позивача до УПФУ ним надано довідку від 06.02.2015 року №934012387, згідно якої позивач взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції в Управлінні праці та соціального захисту населення Старобільської РДА, тимчасова адреса місця проживання позивача - м. Старобільськ, вул. Кобиляцької, 4 (колишня ОСОБА_3), строку дії довідки встановлено не було. Довідка відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року діє безстроково.

Відповідачем не надано доказів скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 06.02.2015 року органом, який її видав.

Дійсність зазначеної довідки підтверджується листом УСЗН Старобільської РДА від 17.10.2017 року відповідно до якої ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні як переміщена особа з 06.02.2015 року, фактичне місце проживання ОСОБА_2 значиться м. Старобільськ, вул. Кобиляцької 4 (а.с.50).

Відповідно ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3)у разі смерті пенсіонера;

4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5)в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час припинення відповідачем виплати пенсії позивачу - 01.03.2016 року були відсутні, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення їй пенсії.

Також суд не приймає посилання відповідача, як на підставу правомірності своїх дій щодо непоновлення виплати позичу пенсії, на протокол комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 01.08.2017 року (протокол №50) Старобільської РДА, оскільки протокол складений в серпні 2017 року, а зупинення пенсії відбулося в березні 2016 року.

Рішення УПФУ в Старобільському районі про зупинення з березня 2016 року виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 відповідачем суду не надано.

Дійсно, Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Проте, припинення виплати пенсії позивачу відбулося 1 березня 2016 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365 та з підстав, не передбачених у статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, суд дійшов висновку, що на час припинення пенсії позивачу 01.03.2016 року не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для такого припинення, тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу є протиправними, доказів щодо правомірності своїх дій стосовно невиплати пенсії позивачу з 01.03.2016 року відповідачем не доведено.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Заперечуючи проти позову відповідач не довів правомірність прийнятого рішення.

Крім того, слід зазначити, що згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у який у розділі Луганська область у п.1Міста обласного значення у п.п.12) включено м.Свердловськ Луганської області.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду, у контексті Європейської конвенції до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також і право на пенсію справа ЄСПЛ Мюллер проти Австрії.

Відтак, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є обєктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (справа європейського суду з питань прав людини «Мюллер проти Австрії», 1975рік) та повязане з правом мирно володіти своїм майном.

Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з березня 2016 року зупинив виплату пенсії позивачу ОСОБА_2, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

У звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 до Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - підлягають задоволенню.

Оскільки позивач ОСОБА_2 ухвалою суду звільнена від сплати судового збору у сумі 640 грн., то відповідно до ст.94 КАС України судовий збір у вказаній сумі слід віднести на рахунок держави. Про понесення інших судових витрат позивач не зазначає.

Керуючись ст. ст. 159,160,162,163 КАС України, суд,

постановив:

Позов ОСОБА_2 до Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2.

Зобовязати Старобільське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 та виплатити виниклу заборгованість.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.В. Олійник