Справа № 225/2869/17
Суддя: Довженко О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/225/52/2017
Справа №225/2869/17
Дзержинський міський суд Донецької області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне та вмотивоване)

09 жовтня 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Довженко О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Панасенко Г.Ю.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Кузнецової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області стосовно незарахування при призначенні пенсії за віком стажу роботи в період з 28 січня 1986 року по 20 січня 1991 року протиправними; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області зарахувати до його страхового стажу період роботи з 28 січня 1986 року по 20 січня 1991 року та стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в м.Дзержинську Донецької області на його користь понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в м.Дзержинську Донецької області і отримує пенсію за віком, призначену згідно Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Однак, при призначенні пенсії позивачеві до його страхового стажу не було зараховано період роботи з 28 січня 1986 року по 20 січня 1991 року у Горлівський міській дитячій лікарні на посаді лікаря - отоларинголога, у зв'язку з тим, що в записі №12 трудової книжки здійснене виправлення дати звільнення.

Такі дії Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області позивач вважає неправомірними та такими, що не ґрунтуються на законі і порушують його права, за захистом яких він вимушений звернутись до суду.

В судовому засіданні уповноважений представник позивача позовні вимоги підтримав у повнму обсязі, наполягав на їх задоволенні. Окрім того, до початку розгляду судом справи по суті, звернувся з заявою про уточнення позовних вимог, в якій додатково просить за результатами вирішення спору скасувати спірне рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області №116 про незалік стажу для призначення пенсії за віком від 15 лютого 2017 року, у зв'язку з чим здійснити відповідний перерахунок пенсії.

В свою чергу, уповноважений представник відповідача проти задоволення позову заперечував, наполягав на правомірності своїх дій, просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі.

В письмових запереченнях відповідач зазначив, що період роботи з 28.01.1986 року по 20.01.1991 року у Горлівській міській дитячій лікарні дійсно не був зарахований до страхового стажу позивача у зв'язку з тим, що запис №12 про його звільнення здійснено з порушенням п.п.2.4 ст.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29 липня 1993 року (зареєстрованої у Міністерстві юстиції України за №110 від 17.08.1993 року), а саме, має місце виправлення дати звільнення.

Наведене стало приводом для прийняття відповідачем спірного рішення №116 від 15 лютого 2017 року про незалік стажу для призначення пенсії за віком.

При цьому, відповідач зазначив, що ОСОБА_3 був під особистий підпис повідомлений про причини незарахування йому страхового стажу за відповідний період роботи до наданням ним довідки на підтвердження даного стажу.

Оскільки ж до теперішнього часу пенсіонером ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області витребуваної довідки представлено не було, правові підстави для зарахування позивачеві періоду роботи з 28.01.1986 року по 20.01.1991 рік у Горлівскій міський дитячій лікарні до загального трудового стажу у відповідача - відсутні, що і є предметом даного спору.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд виходив з наступного:

відповідно до ст.104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

Оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

Згідно зі ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. В свою чергу, за ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних та юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 з 04.02.2017 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області та отримує пенсію за віком, призначену йому на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, під час призначення відповідачем пенсії, період роботи ОСОБА_3 з 28.01.1986 року по 20.01.1991 року у Горлівській міській дитячій лікарні дійсно не був зарахований до страхового стажу позивача у зв'язку з тим, що запис №12 про його звільнення, за твердженням пенсійного органу, здійснено з порушенням п.п.2.4 ст.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29 липня 1993 року (зареєстрованої у Міністерстві юстиції України за №110 від 17.08.1993 року), а саме, має місце виправлення дати звільнення.

Наведене стало приводом для прийняття відповідачем спірного рішення №116 від 15 лютого 2017 року про незалік стажу для призначення пенсії за віком.

Згідно зі ст.48 Кодексу законів про працю Україн, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, визначено трудову книжку також за ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В свою чергу, порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №110 від 17.08.1993 року, до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Згідно п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, при цьому, запис про звільнення, а також, відомості про нагородження та заохочення засвідчуються печаткою.

Відповідно до п.17 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затвердженого постановою Кабмінабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637), за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв'язку із воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями, стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Отже, судом встановлено, що дійсно, в матеріалах справи наявна розписка позивача - ОСОБА_3, від 13.02.217 року, з якої вбачається, що Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області проінформувало останнього про незарахування періоду з 28.01.1986 року по 20.01.1991 року до загального трудового стажу до надання ОСОБА_3 довідки на підтвердження даного стажу.

Однак, як встановлено судом, застереження позивача щодо необхідності представити на підтвердження спірного стажу показів свідків, наказу підприємства тощо, в зазначеній розписці відсутні, у зв'язку з чим посилання відповідача на недадання позивачем таких доказів слід визнати безпідставним.

Що ж до ненадання позиваечм витребуваної пенсійним органом довідки на підтвердження спірного стажу, необхідно зазначити, що Горлівська міська дитяча лікарня розташована у м.Горлівка Донецької області, яке згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р віднесено до населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження через окупацію території незаконними збройними формуваннями, у зв'язку з чим всі видані на зазначеній території документи юридичних наслідків на території України не створюють.

Отже, зважаючи на знаходження підприємства на тимчасово неконтрольованій українською владою території, а також, враховуючи, що з 1991 року, яким закінчується спірний період роботи позивача, минуло більше 25 років, суд вважає обгрунтованими заперечення уповноваженого представника позивача з приводу того, що представити витребувану відповідачем довідку чи/або підтвердити певні обставини шляхом надання наказів, за допомогою показів свідків тощо, є об'єктивно неможливим.

Окрім того, під час розгляду справи судом було здійснено огляд оригіналу трудової книжки ОСОБА_3, за результатами якого будь-яких виправлень в записі №12, зокрема, у даті звільнення позивача з роботи, даті та номері наказу, не виявлено. Спірні дані внесені уповноваженим працівником підприємства, підпис якого засвідчено печаткою.

Разом з цим, слід зазначити, що ані пенсійний орган, ані суд не володіють спеціальними знаннями, що дозволяли б останнім достеменно стверджувати про наявність/відсутність ознак виправлень у документі. В той же час, експертного висновку чи/або клопотання про призначення відповідного експертного дослідження відповідачем суду не представлено.

За відсутності ж об'єктивної можливості підтвердити позивачем спірний стаж за допомогою довідки, наказів, показів свідків тощо через знаходження підприємства на тимчасово неконтрольованій території, суд приходить до висновку щодо порушення відповідачем шляхом прийняття оскаржуваного рішення №116 від 15.02.2017 року про незарахування стажу роботи "виправданих очікувань" позивача на отримання напрацьованої ним пенсії.

Зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії», «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (пункт 21 Рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме, в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 Рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року у справі «Von Maltran and Others v.Germany».

Європейський суд з прав людини робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто, встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) - на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Отже, з огляду на встановлені вище обставини справи та представлені сторонами докази, за наявності заперечень проти позову, суд вважає, що правомірність незаліку ОСОБА_3 періоду роботи з 28 січня 1986 року по 20 січня 1991 року у Горлівський міській дитячій лікарні на посаді лікаря - отоларинголога під час призначення пенсії за віком відповідачем у справі не доведена, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог.

У підсумку, слід зазначити, що при визначенні початкової дати перерахунку пенсії, а саме, 04.02.2017 року, суд керувався приписами п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнобов'язвове державне пенсійне страхування", згідно з яким пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст.6,7,17-19,94, 99,104-106,159,161,162,256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області стосовно незаліку ОСОБА_3 при призначенні пенсії за віком стажу роботи в період з 28 січня 1986 року по 20 січня 1991 року - неправомірними.

Рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області №116 про незалік стажу для призначення пенсії за віком від 15 лютого 2017 року - скасувати.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м.Дзержинську Донецької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 період роботи з 28 січня 1986 року по 20 січня 1991 року і здійснити перерахунок його пенсії за віком з 04 лютого 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 пенсії за один місяць.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Дзержинський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя