Справа № 813/3/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року № 813/3/17

об 18 год. 07 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/3/17 за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2
до Прокуратури Львівської області, представник - Топій Т.В.
про визнання протиправними і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до прокуратури Львівської області, у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Львівської області № 2556к від 28.11.2016 року.

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області з 29 листопада 2016 року.

- стягнути з прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу без урахування сум обов'язкових до сплати податків та внесків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом прокурора Львівської області № 2556к від 28.11.2016 року, звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області та органів прокуратури з 28 листопада 2016 року у зв'язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 11, п. 1 ч. 1 ст. 51, ч. 1 ст. 52 та п.4 ч.5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру».

Вказане звільнення позивач вважає протиправним, з наступних підстав:

20 жовтня 2016 року експертами Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи підтверджено діагноз позивачу про загальне захворювання, на підставі якого йому встановлено II групу інвалідності.

Також, експертами прийнято рішення про те, що вказане вище захворювання дозволяє позивачу працювати юристом, однак протипоказані значні психоемоційні навантаження.

Не взявши до уваги бажання та можливість позивача, в тому числі за станом здоров'я працювати в органах прокуратури, прокурором Львівської області видано незаконний наказ про звільнення позивача з посади та органів прокуратури.

Факт установлення працівнику групи інвалідності не може бути однозначною та беззаперечною підставою для його звільнення з ініціативи роботодавця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 51, ч. 1 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про прокуратуру». Після повідомлення працівником про свою інвалідність, роботодавцю передусім слід з'ясувати чи зможе цей працівник надалі перебувати на займаній посаді та виконувати свою роботу.

Експертною комісією, членам, якої було відомо про місце роботи позивача, не зроблено висновку про неможливість працювати на прокурорсько-слідчих посадах органів прокуратури України. Позивач вважає, що захворювання на підставі якого йому надано ІІ групу інвалідності жодним чином не перешкоджає його подальшій діяльності в органах прокуратури Львівської області, в тому числі на керівних посадах.

Також позивач зазначає, що Законом України «Про прокуратуру» не визначено жодних обмежень щодо інвалідів II групи із загальним захворюванням при прийнятті на роботу та проходження служби в цілому, беручи до уваги те, що експертною комісією не зроблено висновку про неможливість позивачем в подальшому працювати в органах прокуратури.

Відповідно на думку позивача, спірний наказ прокурора Львівської області № 2556к від 28.11.2016 року не відповідає вимогам Закону України «Про прокуратуру», є протиправним і підлягає скасуванню.

Також позивач вказує, що підлягає поновленню на попередній посаді і в його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові докази та пояснення, просив суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченнях, відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, що спірним наказом позивача звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженої досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області та органів прокуратури у зв'язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я.

Згідно Акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.10.2016 № 2317 позивачу міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК № 1 встановлена друга група інвалідності з висновком про можливість працювати юристом без значних психоемоційних навантажень.

На начальника відділу, окрім повноважень, визначених Положенням про управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області та розподілу обов'язків між працівниками відділу, також покладається організація роботи 19 безпосередньо підпорядкованих прокурорів та забезпечення контролю за їх діяльністю.

До загальновизначених вимог до посад керівного складу належать як конкретні якості (планувати роботу, забезпечувати контроль; психофізичні якості: добре здоров'я, схильність до системного мислення, тренована пам'ять тощо) так і специфічні особистісно-ділові якості (комунікабельність, стресостійкість тощо).

Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, визначено, що інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

З урахуванням специфіки завдань, визначених чинним законодавством для органів прокуратури, створити такі умови для інвалідів II групи неможливо, оскільки прокурори за своїми службовими обов'язками повинні виконувати значний обсяг роботи, іноді в умовах продовженого робочого дня, пов'язаної з відрядженнями та психоемоційними навантаженнями тощо.

За час перебування позивача на займаній посаді він був відсутній на робочому місці у зв'язку з перебуванням у відпустках 31 календарний та у зв'язку з хворобою 147 календарних днів, загалом 178 календарних днів.

На думку відповідача очевидно, що стан здоров'я позивача негативно впливає на повноту та якість виконання ним службових обов'язків, у зв'язку з чим невиправдано значно збільшується навантаження на інших працівників відділу.

Необхідність постійного лікування у кардіолога також зазначено у пункту 30.3 Акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.10.2016 № 2317, що не буде позитивно впливати на повноту та якість виконання ним службових обов'язків.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові докази та пояснення, просила суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

28.11.2016 року відповідачем прийнято наказ №2556к «Про звільнення ОСОБА_1», яким керуючись п. 3 ч. 1 ст. 11, п. 1 ч. 1 ст. 51, ч. 1 ст. 52 та п. 4 ч. 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру», звільнено позивача з 28.11.2016 року у зв'язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, «Положенням про преміювання органів прокуратури України», затвердженим Наказом Генерального прокурора України від 18.06.2015 року за № 84, КАС України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про прокуратуру», керівник регіональної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 51 цього ж Закону, прокурор звільняється з посади у разі неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я.

Згідно ч. 1 ст. 52 цього ж Закону, прокурор може бути звільнений з посади в разі неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я за наявності медичного висновку, який надається медичною комісією, утвореною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, або за рішенням суду, яке набрало законної сили, про визнання прокурора обмежено дієздатним чи недієздатним.

Згідно п. 4 ч. 5-1 Перехідних положень цього ж Закону, прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог про протиправність спірного наказу про звільнення позивача, оскільки прокурор може бути звільнений з посади в разі неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я за наявності медичного висновку, який надається медичною комісією, утвореною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, або за рішенням суду, яке набрало законної сили, про визнання прокурора обмежено дієздатним чи недієздатним.

В матеріалах справи наявний відповідний Акт огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.10.2016 № 2317, згідно якого, позивачу міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК № 1 встановлена ІІ група інвалідності з висновком про можливість працювати юристом без значних психоемоційних навантажень.

Притому у вказаному акті зазначено професію, посаду та місце праці позивача. В цьому ж акті відсутні висновки про неможливості виконувати позивачем свої повноваження за станом здоров'я.

Відповідно позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування наказу прокурора Львівської області № 2556к від 28.11.2016, підлягають задоволенню.

Судом враховуються і обґрунтування позовних вимог позивача в частині поновлення в органах прокуратури на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області, оскільки у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає обов'язок суду в разі встановлення факту звільнення працівника без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку поновити його на попередній роботі й, при цьому, не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав.

Вказана позиція суду по суті узгоджується із позицією ВАС України викладеною в ухвалі від 11.02.2016 року у справі № К/800/38707/15 та із позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 21.05.2014 року у справі №6-33цс14.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відтак відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити позивачу, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 185127,04 грн. (224 робочі дні (з 29.11.2016 року по 23.10.2017 року) * 826,46 грн. (за один день) = 185127,04).

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані відповідачем не переконують в правомірності спірного рішення.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із врахуванням повноважень суду згідно ст. 162 КАС України, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати наказ прокурора Львівської області № 2556к від 28.11.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1С.».

3. Поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області з 29.11.2016 року.

4. Стягнути з прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 185127,04 грн. з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства.

5. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 17355,66 грн. підлягає негайному виконанню з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства.

6. Стягнути з бюджетних асигнувань прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) 551,21 грн. судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 30.10.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.