Справа № 815/4932/17
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4932/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом громадянки Республіки ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні від 20.06.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянка Республіки ОСОБА_2 (надалі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або ГУ ДМС України в Одеській області), в якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянки Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 червня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 20 червня 2017 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно даного рішення від 20 червня 2017 року було встановлено, що 14.08.2015 року громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, після завершення граничного терміну тримання у пункті тимчасового перебування іноземців та ОБГ звернулась до Головного управління з заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні відповідно до ч.15 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому було надано відповідну довідку з Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та ОБГ, які незаконно перебувають в Україні №49 від 10.08.2015 року. У подальшому був отриманий висновок УДМС України у Волинській області від 23.07.2015 року про неможливість примусового видворення з України гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 28.08.2015 року ГУДМС України в Одеській області гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно п.17 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» була документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії ТР № НОМЕР_1 строком дії до 27.08.2016 року, яку було продовжено до 04.08.2017 року. Місце проживання було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1. Також відповідно до даного рішення посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії ТР НОМЕР_1 терміном дії до 04.08.2017 року було скасовано та визнано такою, що підлягає вилученню. При винесенні даного рішення від 20 червня 2017 року головний спеціаліст відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та ОБГ управління у справах іноземців та ОБГ ГУДМС України в Одеській області Мельникова А.І. посилається на те, що до Головного управління надійшло клопотання Чопського прикордонного загону західного регіонального управління Прикордонної служби України про скасування посвідки на тимчасове проживання гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення районного суду про визнання вказаної особи у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП України (незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України). Позивач вважає, що при винесенні рішення від 20 червня 2017 року про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, головний спеціаліст відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та ОБГ управління у справах іноземців та ОБГ ГУДМС України в Одеській області Мельникова А.І. посилалась на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2017 року по справі № 308/4610/17, діяла незаконно, що призвело до порушення прав громадянки ОСОБА_2, оскільки згідно постанови суду остання повинна була сплатити лише штраф у розмірі 3400 грн., а не втратити посвідку серії ТР НОМЕР_1 терміном дії до 04.08.2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов та додаткових поясненнях, які в цілому обґрунтовані тим, що 02.06.2017 року до Головного управління ДМС України в Одеській області надійшло клопотання Чопського прикордонного загону західного регіонального управління Прикордонної служби України про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на підставі рішення районного суду про визнання вказаної особи у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП України (незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України). Відповідно до підпункту 4 пункту 19 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Згідно з п. 3.12 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, раніше видана посвідка скасовується територіальним органом чи підрозділом ДМС, який її видав, у випадках, передбачених пунктом 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання. На підставі вищевикладеного та відповідно до вимог підпункту 4 пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 та підпункту 3.12 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681 посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_2 терміном дії до 04.08.2017 скасовано. З огляду на вищезазначене, представник відповідача вважає, що рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 20.06.2017 року про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні приймалось з урахуванням та дослідженням усіх обставин справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14.08.2015 року громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, після завершення граничного терміну тримання у пункті тимчасового перебування іноземців та ОБГ звернулась до Головного управління ДМС України в Одеській області з заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні відповідно до ч. 15 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 18 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства) особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

При цьому, було надано відповідну довідку з Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та ОБГ, які незаконно перебувають в Україні (№ 49 від 10.08.2015 року) (а.с. 50). У подальшому був отриманий висновок УДМС України в Одеській області від 23.07.2015 року про неможливість примусового видворення з України громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 42-44).

28.08.2015 року ГУ ДМС України в Одеській області громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно п. 18 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» була документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії ТР № НОМЕР_1 строком дії до 27.08.2016 року, яку було продовжено до 04.08.2017 року. Місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2.

02.06.2017 року до Головного управління ДМС України в Одеській області надійшло клопотання Чопського прикордонного загону західного регіонального управління Прикордонної служби України № 27/485 від 19.05.2017 року про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з посиланням на рішення районного суду про визнання вказаної особи у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП України (незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України) (а.с. 52-53).

20.06.2017 року головним спеціалістом відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області Мельниковою А.І. прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 54).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач оскаржила його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 19 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983» від 28.03.2012 року № 251 рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання приймається начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником протягом 5 робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для скасування посвідки.

Як вбачається з матеріалів особової справи підставою для скасування посвідки стало вмотивоване клопотання, яке надійшло до Головного управління Прикордонної служби України ОСОБА_4 В зазначеному клопотанні міститься вимога стосовно розгляду питання щодо скасування посвідки на тимчасове проживання громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку 14.05.2017 року було затримано персоналом Чопського прикордонного загону за спробу незаконного перетинання державного кордону України у складі групи осіб.

Згідно з п. 3.12 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 року № 681 «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання», раніше видана посвідка скасовується територіальним органом чи підрозділом ДМС, який її видав, у випадках, передбачених п. 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до підпункту 4 пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про основи національної безпеки» загрози національній безпеці - це наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основи національної безпеки» національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров'я, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв'язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про основи національної безпеки» пріоритетами національних інтересів України є, зокрема: гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина; розвиток громадянського суспільства, його демократичних інститутів; захист державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності державних кордонів, недопущення втручання у внутрішні справи України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки» на сучасному етапі основними реальними та потенційними загрозами національній безпеці України, стабільності в суспільстві у воєнній сфері та сфері безпеки державного кордону України, зокрема, є: поширення зброї масового ураження і засобів її доставки; недостатня ефективність існуючих структур і механізмів забезпечення міжнародної безпеки та глобальної стабільності; нелегальна міграція.

Як вбачається з матеріалів справи, Чопський прикордонний загін західного регіонального управління Прикордонної служби України, посилаючись на вищенаведену норму законодавства, розцінює саме нелегальну міграцію як одну з потенційних загроз національним інтересам і безпеці державного кордону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу» основними функціями Державної прикордонної служби України є:

- охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни походження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму;

- здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем з метою унеможливлення та припинення зловживань правовим статусом іноземцями, які прибули на тимчасове проживання, а також враховуючи, що нелегальна міграція є однією з потенціальних загроз національним інтересам і безпеці державного кордону України, відповідно до вимог підпункту 4 пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 та підпункту 3.12 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681 посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 серії ТР НОМЕР_1 терміном дії до 04.08.2017 року скасовано правомірно.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку, які подаються до територіального органу або підрозділу ДМС не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки.

Після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземець та особа без громадянства зобов'язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка на тимчасове проживання передається приймаючій стороні, яка зобов'язана подати її територіальному органові або підрозділові ДМС за місцем проживання іноземця та особи без громадянства протягом десяти днів з моменту зняття з реєстрації.

У позові позивач посилається на те, що вона не знала про прийняте відповідачем рішення про скасування посвідки, і лише після направлення запиту до Головного управління ДМС України в Одеській області та отримання відповіді з копією рішення 29.08.2017 року позивач дізналася про винесення даного рішення.

Проте як вбачається з матеріалів особової справи посвідка на тимчасове проживання позивача була продовжена до 04.08.2017 року. Відповідно до доповідної записки головного спеціаліста відділу тимчасового та постійного проживання іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Одеській області Мельникова А.І. позивач особисто із заявою про продовження строку дії посвідки до територіального підрозділу ДМС України не зверталась. Проте 04.08.2017 року (в останній день дії посвідки) звернулася уповноважений представник позивача, якому було повідомлено про прийняття рішення про скасування посвідки, а пізніше надана його копія.

З викладеного вище вбачається, що якщо навіть не брати до уваги рішення Головного управління від 20.06.2017 року про скасування посвідки на тимчасове проживання (про яке нібито позивач дізналася лише 29.08.2017 року та не враховуючи те, що 22.06.2017 року відповідачем на адресу позивача було направлено повідомлення про прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні) позивач вже порушила вимоги п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251. У зв'язку з вищезазначеним посвідка на тимчасове проживання є недійсною та позивач зобов'язана була в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. Проте зазначені вимоги позивачем виконані не були.

З огляду на встановлені вище обставини та факти, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 20.06.2017 року про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні прийнято з урахуванням та дослідженням усіх обставин справи, а тому є правомірним.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання не чинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд вважає за необхідне на підставі положень ч. 2, 3 ст.162 КАС України винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову громадянки Республіки ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні від 20.06.2017 року - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 26 жовтня 2017 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 31 жовтня 2017 року.

Суддя С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного позову громадянки Республіки ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні від 20.06.2017 року - відмовити.

31 жовтня 2017 року.