Справа № 804/1021/17
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2017 рокусправа № 804/1021/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у справі № 804/1021/17 за позовом ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся суду з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за № 5491-15 від 30.06.2015 року;

- скасувати податкову вимогу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 19-23 від 10.02.2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 03.11.2016 року № 13766-13.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове-повідомлення рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за № 5491-15 від 30.06.2015 року та податкову вимогу № 19-23 від 10.02.2016 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначену постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що Закон України Про внесення змін до податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році, яким було змінено критерії відбору легкових автомобілів, які будуть обкладатися транспортним податком, ухвалений 24.12.2015 року, тобто після 15 липня поточного року, а тому у відповідності до приписів ст. 27 Бюджетного кодексу України нові податки не можуть бути визнані обовязковими до сплати у 2016 році, адже місцеві ради не приймали і не могли приймати і офіційно оприлюднити до 15 липня 2015 року рішення про встановлення таких податків і зборів. Також апеляційна скарга містить посилання на приписи п.п.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, відповідно до якого одним із принципів оподаткування є стабільність, який полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків і зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила і ставки. Зауважено, що Методика визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів набрала чинності лише 19.02.2016 року, тому Мінекономрозвитку не мало можливості подати ДФС інформацію про автомобілі, які підлягають оподаткуванню до 01 лютого базового податкового періоду (в даному випадку 2016 рік), у звязку з чим накладення транспортного податку у 2016 році є прямим порушенням законодавства України.

Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що в даному випадку законодавцем не змінювався вид податку, а запроваджено новий. Зазначено, що транспортний податок, як обовязковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК України, починаючи з 01.01.2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому п.п.12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим в частині задоволених позовних вимог, а тому підлягає залишенню без змін в цій частині, в решті ж останнє підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому просила вимоги поданої позивачем апеляційної скарги задовольнити на підставах, в ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційних скарг та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останніх, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля марки PORSCHE PANAMERA, об'єм двигуна 4806 куб. см., 2013 року випуску.

30.06.2015 р. ДПІ згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та відповідно до пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення форми Ф № 5491-15 відповідно до якого позивачеві визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

На виконання вимог статті 59 Податкового кодексу України контролюючим органом сформовано та надіслано позивачу податкову вимогу № 19-23 від 10.02.2016 року про погашення податкового боргу в сумі 25000 грн.

25.01.2017 року позивач також отримав податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 13766-13 від 03.11.2016 року, яким визначено суму податкового зобовязання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб у сумі 18 750 грн.

Визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний податок у м. Дніпрі було встановлено рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 року № 7/60, яким визначено, що обєкт, база оподаткування, ставка податку, податковий період, порядки обчислення суми податку тощо визначаються згідно Податкового кодексу України, а тому в силу положень п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4, п.п. 12.3.4 п. 12.3. ст.12 ПК України норми вказаного рішення Дніпропетровської міської ради підлягають застосуванню з метою оподаткування не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2015 роком), тобто не раніше 2016 року, у звязку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми Ф № 5491-15 від 30.06.2015 р. та податкова вимога № 19-23 від 10.02.2016 року є неправомірними та підлягають скасуванню. В той же час, вартість належного позивачу транспортного засобу згідно розрахунку сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України станом на час розгляду справи перевищує встановлений законом мінімум у розмірі 750 розмірів мінімальних заробітних плат, а тому автомобіль позивача є обєктом оподаткування у 2016 році у розумінні приписів ст. 267 ПК України. При цьому законодавець на 2016 рік виключив норму, що прямо передбачала залежність дії рішення про встановлення місцевих податків від часу його прийняття.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми Ф № 5491-15 від 30.06.2015 р. та податкової вимоги № 19-23 від 10.02.2016 року, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно з п. 8.3. ст. 8 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, зокрема, викладено в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України та введено новий транспортний податок.

Так, згідно з пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

При цьому п. 4 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Наведене відповідає вимогам п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України, згідно з яким саме місцеві ради обов'язково установлюють податок на майно в частині транспортного податку, а також кореспондує положенням п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Так, з огляду на приписи п. 4 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» Дніпропетровською міською радою 28.01.2015 року прийнято рішення № 7/60 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста», яким встановлено у 2015 році на території м. Дніпропетровська податок на майно, зокрема транспортний податок на рівні 25000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до пп. 12.3.4. п. 12.3. ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

За правилами п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Таким чином, рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті в 2015 році, не могли бути застосовані в цьому ж 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатись встановленим місцевою радою.

Наведене узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, за змістом якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

При цьому колегія суддів апеляційного суду враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06), де Суд зазначив, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки», № 26449/95, п. 54, від 09.11.1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96). На думку Суду, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Як також наголосив Європейський суд з прав людини в рішення від 26.06.2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10), перша і найбільш важлива вимога ст. 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення» між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини. Такий баланс не досягнутий, якщо особа чи особи у справі мали нести індивідуальні або додаткові обов'язки (див., серед багатьох інших органів влади, «Колишній король Греції та інші проти Греції» [GC], заяви № 25701/94, §§ 79 і 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Вказана правова позиція викладена і в постанові Вищого адміністративного суду України від 12.09.2017 року (справа № К/800/16948/16).

Таким чином, податкове повідомлення-рішення форми Ф № 5491-15 від 30.06.2015 р. та податкова вимога № 19-23 від 10.02.2016 року були правомірно визнані судом першої інстанції протиправними та скасовані, а відповідно апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

З приводу наявності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 13766-13 від 03.11.2016 року, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Відповідно до п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.07.2016 року № 7/11 установлено транспортний податок в м. Дніпропетровську на 2016 рік, визначені платники податків, обєкт оподаткування та ставка податку.

Водночас 24.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році, що набрав чинності 01.01.2016 року (далі - Закон №909-VIII).

Пунктом 4 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону № 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Таким чином, законодавець на 2016 рік виключив норму, що прямо передбачала залежність дії рішення про встановлення місцевих податків від часу його прийняття, а тому справляння транспортного податку, який є різновидом місцевого податку на майно на території міста Дніпропетровська (Дніпра) у 2016 році, мало справлятись виходячи з норм ст. 267 ПК України.

Крім того, відповідно до пункту 7 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону № 909-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно із пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 24.12.2015 року № 909-VIII, що набрав чинності 01.01.2016 року) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно із п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України).

Отже, об'єктом оподаткування є автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) і середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика).

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики).

В силу пп. 267.6.10 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об'єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об'єкт оподаткування, перехід права власності на об'єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Таким чином, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому, при визначенні об'єкта оподаткування Транспортним податком з фізичних осіб необхідне дотримання двох умов, а саме: з року випуску автомобіля минуло не більше п'яти років (включно); середньоринкова вартість автомобіля повинна становити понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", станом на 01.01.2016 року визначено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378 грн.

Отже, об'єктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі, середньо ринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн., та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Згідно розрахунку з сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, вартість легкового автомобіля, що перебуває у власності позивача, станом на час розгляду справи становила 2 529 490 грн. 92 коп., що перевищує вартість в понад встановлених 750 розмірів мінімальної заробітної плати, та останній перебуває у власності ОСОБА_1 менше пяти років, що свідчить про правомірність винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення (а.с.34), що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Будь-яких документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля, платником податку як до контролюючого органу, так і до суду не надавалось, а відповідно суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 13766-13 від 03.11.2016 року.

У звязку з наведеним, інші доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у справі № 804/1021/17 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: Т.І. Ясенова