Справа № 816/1601/17
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1601/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Пилипенко А.В.,

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про часткове визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 07.09.2017 № в частині збільшення ТОВ "Спецмехсервіс" суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями в розмірі 682002 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170500,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про незгоду із збільшенням ГУ ФС у Полтавській області суми грошового зобов'язання ТОВ "Спецмехсервіс" з податку на прибуток в розмірі 682 002 грн. за наслідками планової виїзної перевірки, результати якої оформлені актом від 19.08.2017 №1121/16-31-14-01-10/33660476. Позивач вказував, що за грудень 2016 рік сформував склад доходів, зокрема, по господарських операціях, пов'язаних з виконанням робіт з будівництва свердловини №40 Сахалинського нафтогазоконденсатного родовища на замовлення ПАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", який було відображено позивачем у фінансовій звітності за 4 квартал 2016 року. Пояснював, що відповідно до фінансової звітності за грудень 2016 року, позивач також сформував склад витрат по господарських операціях, пов'язаних з виконанням робіт з будівництва свердловини №40 Сахалинського нафтогазоконденсатного родовища. Таким чином, позивачем витрати визначено у звітному періоді одночасно з визначенням доходів, для отримання яких вони здійсненні.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на висновки акту перевірки.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Суд встановив, що позивач ТОВ "Спецмехсервіс" () зареєстровано в якості юридичної особи 26.07.2005, про що в ЄДР здійснено запис за №1 002513.

У період з 18.07.2017 по 14.08.2017 на підставі направлень від 13.07.2017 №2178, №2174, №2175, №2176, №217, №2179, відповідно до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за липень 2017 року, на підставі наказу ГУ ДФС у Полтавській області від 07.07.2017 №1714, посадовими особами ГУ ДФС у Полтавській області проведена планова виїзна перевірка ТОВ "Спецмехсервіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2014 по 31.03.2017, валютного - за період з 01.07.2014 по 31.03.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2017.

За результатами перевірки складений акт від 19.08.2017 №1121/16-31-14-01-10/33660476, в якому зафіксоване порушення підприємством п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.139.2.1 п.139.2 ст.139 Податкового кодексу України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 6-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "витрати", в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 719 292 грн., в тому числі за 2015 рік - 37 290 грн., за 2016 рік в сумі 682 002 грн.

На підставі акту перевірки від 19.08.2017 №1121/16-31-14-01-10/33660476 ГУ ДФС у Полтавській області винесено податкове повідомлення-рішення від 07.09.2017 №, яким ТОВ "Спецмехсервіс" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в розмірі 889 792,50 грн., з них за податковими зобов'язаннями в розмірі 719 292 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170500,50 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням рішенням в частині збільшення ТОВ "Спецмехсервіс" суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями в розмірі 682002 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170500,50 грн., позивач оскаржив його до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку позовним вимогам позивача, суд виходить із наступного.

Як свідчить складений відповідачем акт перевірки, в основу правового обґрунтування заниження позивачем податку на прибуток за 2016 рік на суму 682002 грн контролюючий орган посилається на включення підприємством до складу собівартості робіт (послуг) (рах. 903) витрат, понесених після визнання доходу, чим в порушення п.7 П(с)БО 16 «Витрати» завищено собівартість послуги.

Так, перевіркою встановлено, що згідно умов договору №П/16-72 від 22.07.2016 (м. Київ) укладеного з ПрАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння», ТОВ «Спецмехсервіс» своїми силами, з використанням своїх матеріалів та обладнання зобовязується виконати роботи по спорудженню пошукової свердловини №40 Сахалинського нафтогазоконденсатного родовища» (НГКР), що є власністю замовника.

Пунктом 3.7 Договору №П/16-72 від 22.07.2016 передбачено, що за результатами виконаних робіт по кожному етапу, сторони підписують акти приймання передачі виконаних робіт, що підтверджують фактичний обсяг виконаних робіт та їх вартість.

По закінченню етапу №7 ТОВ «Спецмехсервіс» виписано акт виконаних робіт від 13.12.2016 №7 по спуску та кріпленню проміжної колони 245 мм в інтервалі 0-3800 м.

В бухгалтерському обліку ТОВ «Спецмехсервіс» дохідна частина відображена наступним чином: грудень 2016: по пошуковій свердловині №40 Сахалінського НГКР, Дт 361 ... Кт 703 - 15 849 771,95 грн. (без врахування ПДВ (бух.рах.64) Дт 703 ... Кт 791 - 15 849 771,95 грн. (без врахування ПДВ (бух.рах.64)

В бухгалтерському обліку витратна частина підприємства відображена наступнім чином: грудень 2016: по пошуковій свердловині №40 Сахалінського НГКР, Дт 903 ... Кт 231 - 26 861 500,45 грн. Дт 791... Кт 903 - 26 861 500,45 грн.

В ході проведення перевірки відповідачем також встановлено, що до складу витратної частини включені витрати понесені під час придбання за період з 15.12.2016 по 29.12.2016 у ТОВ «Нафтосервіс» труб обсадних, на суму 4 277 347,5 грн., які були переміщенні на свердловину №40 Сахалинського нафтогазоконденсатного родовища» (НГКР) 30.12.2016 року, про що свідчить завірена копія накладної-вимоги на відпуск матеріалів №756 від 30.12.2016 року.

Крім цього, до складу витрат віднесено отримані послуги, на умовах додаткової угоди №4/40 MWD від 08.12.2016 року до загального договору про надання послуг №19-02/16 від 19.02.2016 року, від ТОВ «Укрнафтагазсервіс» на суму 2 456 617,25 грн. Згідно акту №1 від 31.12.2016 передачі-приймання наданих послуг, в період з 14 грудня по 31 грудня 2016 року при проведенні замовником робіт з буріння свердловини №40 Сахалінського родовища було надано виробничо-технологічні послуги на свердловині №40 Сахалінського родовища (робота телеметричною системою з гідравлічним каналом звязку, компоновка гвинтового вибійного двигуна 6 1/2, робота ясу гідравлічного подвійної дії) на загальну суму 2 456617,25 грн. (без ПДВ).

Відповідно до вимог п.4.6 наказу №1 від 01.01.2016 року про облікову політику ТОВ «Спецмехсервіс» господарські операції щодо придбання товарів, послуг відображено в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому були здійснені, а саме журнал-ордер по рахунку №221, 631, 231.

Відповідач стверджує, що в порушення п. 7 П(С)БО 16 та п.8.5 наказу №1 від 01.01.2016 року позивачем віднесено на фінансовий результат господарської діяльності (рах. 791) витрати, щодо яких ще не визнано дохід станом на кінець 2016 року.

На думку відповідача, позивачем дійсно було отримано у грудні 2016 року дохід (фактичне виконання робіт 13.12.2016) по етапу №7 «Спуск та кріплення проміжної колони 245 мм в інтервалі 0-3800 м», але витрати понесені по взаємовідносинах з ТОВ «Нафтосервіс» та ТОВ «Урнафтагазсервіс» не відносяться до зазначеного етапу виконання робіт та в результаті не можуть бути визнані витратами отриманого доходу по свердловині №40 Сахалинського НГКР за відповідний період.

Таким чином, ТОВ «Спецмехсервіс» включено до складу собівартості робіт (послуг) (бух.рах. 903) витрати, понесені після визнання доходу (фактичного обсягу виконаних робіт згідно акту №7 від 13.12.2016 року), на загальну суму 6 733 964,75 грн., чим в порушення п.7 П(с)БО 16 «Витрати» завищено собівартість послуги на загальну суму 3 788 901 грн., з урахуванням незавершеного виробництва (Дт 231 - 2 945 064 грн.).

За рахунок порушень занижено показник рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» всього у сумі 3 788 901 гри т.ч. за 2016 рік - 3 788 901 грн. та в результаті занижено податок на прибуток на суму 682 002 грн.

Оцінюючи наведені доводи контролюючого органу у їх сукупності з фактичними обставинами справи, суд виходить з такого.

Витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) /пп.14.1.27. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України/.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Отже, господарська діяльність є будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Прибуток (доход) суб'єкта господарювання, в розумінні ст. 142 Господарського кодексу України, є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Таким чином, прибуток (доход) - це мета всієї діяльності та є показником діяльності за певний період, і береться до уваги дохід та витрати за звітний період, а не результат (доход) кожної окремої операції, яка здійснюється в процесі цієї діяльності, як безпідставно без правового обґрунтування, вважає ДПІ.

Отримання підприємством доходу (прибутку) завжди пов'язане з проведенням витрат. Кожне підприємство діє на свій розсуд, воно самостійно планує свою діяльність, розпоряджується своїм майном, несе відповідальність перед кредиторами, тощо.

Згідно з ст. 3 ГК України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об'єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об'єкта.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об'єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об'єкта; на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до пп. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму витрат від списання дебіторської заборгованості, яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, понад суму резерву сумнівних боргів.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ 16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318.

Пунктом 6 П(С)БУ 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з п. 7 П(С)БУ 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Суд зазначає, що собівартість реалізованої продукції відображається у складі витрат лише у разі реалізації такої продукції покупцям.

Отже, аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що право платника податку на витрати виникає в періоді отримання доходу від реалізації таких товарів, робіт, послуг за наявності підтвердження понесених витрат первинними документами, що складаються відповідно до вимог ведення бухгалтерського обліку та внаслідок зменшення власного капіталу, тобто зменшення активів або збільшенням зобов'язань.

Судом встановлено, що сума витрат, пов'язаних з придбанням труб обсадних у постачальника - ТОВ «Нафтосервіс» та послуг, придбаних у ТОВ "Укрнафтагазсервіс", при проведенні робіт з буріння свердловини №40, позивачем віднесено до витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу на підставі акту виконаних робіт від 13.12.2016.

Посилання відповідача на не підтвердження понесення позивачем у грудні 2016 року витрат, по взаємовідносинах з ТОВ «Нафтосервіс» та ТОВ «Урнафтагазсервіс», по етапу виконання робіт №7 «Спуск та кріплення проміжної колони 245 мм в інтервалі 0-3800 м», та як результат не визнання витратами отриманого доходу по свердловині №40 Сахалинського НГКР за відповідний період, суд вважає необгрунтованими, оскільки будівництво свердловини полягає у безперервному виконанні робіт, безперервному понесенні витрат, що підтверджується даними добових рапортів по бурінню за грудень 2016 року.

Як пояснив представник позивача, ТОВ "Спецмехсервіс" у 2016 році та у першому півріччі 2017 року виступало генеральним підрядником для замовника - ПрАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» по спорудженню пошукової свердловини №40 Сахалинського нафтогазоконденсатного родовища» (НГКР), що є власністю замовника.

За умовами договору по спорудженню пошукової свердловини №40 Сахалинського нафтогазоконденсатного родовища» (НГКР), укладеного між ПрАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» та позивачем, роботи останнім виконувалися своїми силами із використанням своїх матеріалів.

Будівельні матеріали (обсадні труби) для зазначених робіт згідно пояснень позивача придбавалися ним у ТОВ «Нафтосервіс» відповідно до договору поставки від 10.03.2016 № 1003.

Крім того, у зв'язку із необхідністю виконання, зокрема, робіт телеметричною системою з гідравлічним каналом звязку, компоновки гвинтового вибійного двигуна, роботи ясу гідравлічного подвійної дії позивачем було залучено субпідрядника ТОВ «Укрнафтагазсервіс», який мав ліцензію та обладнання на виконання зазначених робіт.

13.12.2016 року між замовником та позивачем по закінченню етапу №7 виписано акт виконаних робіт №7: спуск та кріплення проміжної колони 245 мм в інтервалі 0-3800 м.

Із пояснень представника позивача, судом встановлено, що обладнання експлуатаційної свердловини включає, зокрема, колони обсадних труб. Колони обсадних труб утворюють стовбур свердловини і забезпечують її надійність. Проміжна колона це колона обсадних труб, що розміщується між кондуктором і експлуатаційною колоною.

Таким чином, поставлені матеріали були використані позивачем при виконанні підрядних робіт на об'єкті замовника ПрАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння», що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт, підписаним між замовником та позивачем.

Обсяг та вартість виконаних субпідрядником ТОВ «Укрнафтагазсервіс» робіт також було включено позивачем до витрат у грудні 2016 року.

Отже, відповідно до вимог п. 138.2, 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, понесені позивачем витрати, сформовані в період отримання доходів від реалізації придбаних товарів, послуг та підтверджені наявними в матеріалах справи належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Фінансова звітність складається з балансу (звіту про фінансовий стан), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

У Звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

Джерелом відомостей для заповнення Звіту про фінансові результати є дані регістрів бухгалтерського обліку, що містять інформацію про доходи, витрати, прибуток, збитки та сукупний дохід.

Відповідно до п. 44.2 ст. 42 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Отже, формування витрат обумовлено фактичним придбанням товарів, послуг з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів.

Основними нормативними документами, регулюючими організацію бухгалтерського обліку в Україні, є Закон України від 16.07.99 р. N 996 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон N 996), Методичні рекомендації по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку, затверджені наказом Мінфіну України від 29.12.00 р N 356 (далі - Методичні рекомендації), Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну України від 24.05.95 р N 88 (далі - Положення N 88).

Так, частиною 2 статті 3 Закону №996-XIV встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що інформація, яка міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

За визначенням, наведеним у пункті 3.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704 (далі Положення №88) облікові регістри - це носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм тощо, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку.

Отже, записи у регістрах бухгалтерського обліку проводяться на підставі первинних облікових документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а інформація про господарські операції, здійснені підприємством, за звітний період, з облікових регістрів переноситься до фінансової звітності.

Принципові питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві відображаються в обліковій політиці - наказі про облікову політику

Враховуючи аналіз вищенаведених норм, суд зазначає, що для цілей оподаткування платники податку зобов'язані вести бухгалтерський облік, але форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів платник податку обирає самостійно.

Тобто, незалежно від обраної платником податку форми бухгалтерського обліку останній зобов'язаний вести записи у регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а інформація про господарські операції, здійснені підприємством, за звітний період, з облікових регістрів переноситься до фінансової звітності.

Крім того, згідно з Положенням N 88, облікові регістри - це носії спеціального формату (паперові, машинні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування та узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку.

Як встановлено судом, відповідачем при перевірці були використані дані журналів-ордерів і відомостей по рахунках №221, 631, 231

Матеріалами справи підтверджено, що витрати, зазначені у деклараціях з податку на прибуток за 2016 рік, позивачем формувались на підставі первинних документів, згрупованих та узагальнених в аналізах рахунків №221, 631, 231. Усі зазначені регістри бухгалтерського обліку передбачені у обліковій політиці позивача та були оглянуті перевіряючими.

Водночас, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, про що відповідачем не заперечується.

Доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати позивача є документально підтвердженими і правомірно враховані платником податків під час обчислення податку на прибуток.

Таким чином, висновки перевірки позивача щодо заниження позивачем податку на прибуток за грудень 2016 року на суму 682 002 грн. не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Інших порушень правил формування витрат відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що висновки акту не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону, а оскаржуване податкове повідомлення рішення від 07.09.2017 № в частині збільшення ТОВ "Спецмехсервіс" суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями в розмірі 682002 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170500,50 грн. було винесено відповідачем без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення є правовим актом індивідуальної дії, та згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.09.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями в розмірі 682002 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170500,50 грн..

Отже, адміністративний позов ТОВ "Спецмехсервіс" підлягає задоволенню.

Крім того, представником позивача заявлено клопотання про визначення розміру судових витрат на правову допомогу в розмірі 5760 грн.

Вирішуючи дані клопотання, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Закон України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", у редакції, чинній з 01.01.2016 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року на рівні 1600 гривень, відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 640,00 грн за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до клопотань ТОВ "Спецмехсервіс" про визначення розміру судових витрат на правову допомогу /т. 1 а.с. 217, т. 2 а.с. 25/, до розрахунку витрат, пов'язаних з розглядом справи, включаються:

1) пошук та вивчення нормативних документів, судової практики, підготовка до ведення справи (вивчення матеріалів справи: акту перевірки 100 арк. та інших документів, що є доказами та вказані в додатку до позовної заяви) - 1280 грн. (витрачено 2 год робочого часу);

2) консультації, роз'яснення, узгодження позиції по справі, обговорення ходу ведення справи з клієнтом - 320 грн. (витрачено 0,5 год. робочого часу);

3) підготовка та складання процесуального документа (позовна заява 4 години, клопотанні по справі 30 хв.) - 2880 грн. (витрачено 4,5 год робочого часу);

4) участь у судовому засіданні (представництво інтересів позивача) 10.09.2017 та 24.10.2017 - 640 грн. (витрачено 1 год робочого часу);

5) підготовка та складання процесуального документа: 1 письмове пояснення по справі з додатковими доказами та 1 клопотання про розподіл судових витрат від 24.10.2017 - 640 грн. (витрачено 1 год робочого часу).

На підтвердження даних обставин суду надано договір про надання правової допомоги №375/18/09 від 18.09.2017, ордер про надання правової допомоги ПТ №007585 від 05.10.2017, замовлення (завдання) про надання правової допомоги №1 від 18.09.2017, рахунок-фактуру адвокатського бюро №375/18/09 від 05.10.2017, платіжне доручення №484 від 06.10.2017, рахунок вартості надання правової допомоги №1 від 09.10.2017, №2 від 24.10.2017, звіт про надання адвокатом правової допомоги клієнту під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

Як вбачається із журналів судових засідань (т. 1 а.с. 238, т. 2 а.с. 31-33, 60-62), представник ТОВ "Спецмехсервіс" був присутній в судових засіданнях 10.10.2017 (38 хв), 24.10.2017 (52 хв) та 25.10.17 (30 хв) загальною тривалістю - 2 години.

Розрахунок компенсації витрат за участь у судових засіданнях здійснюється відповідно до витраченого часу та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та розраховується за кожну годину пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку розмір зазначеної компенсації становить 1280 грн. (640 грн. - розмір компенсації витрат на правову допомогу за годину участі у судовому засіданні х 2 год. - час витрачений на участь у розгляді справи).

В силу Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах компенсації підлягають витрати на правову допомогу, пов'язані з участю особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, натомість, витрати, пов'язані з пошуком та вивченням нормативних документів, судової практики, підготовкою до ведення справи (вивчення матеріалів справи: акту перевірки 100 арк. та інших документів, що є доказами та вказані в додатку до позовної заяви), наданням консультації, роз'яснення, узгодження позиції по справі, обговоренням ходу ведення справи з клієнтом, підготовкою та складанням процесуального документа (позовної заяви, клопотання по справі, письмового пояснення по справі з додатковими доказами), не включаються до складу правової допомоги, пов'язаної з участю особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні або під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а тому суд вважає необхідним відмовити в цій частині клопотання.

Таким чином, враховуючи задоволення вимог ТОВ "Спецмехсервіс", суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача про визначення розміру судових витрат на правову допомогу в розмірі 1 280 грн.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про часткове визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 07 вересня 2017 року № в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями в розмірі 682002 грн. (шістсот вісімдесят дві тисячі дві гривні), за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170500,50 грн. (сто сімдесят тисяч п'ятсот гривень п'ятдесят копійок).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 12 787,54 грн (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень п'ятдесят чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області ().

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області витрати на правову допомогу в розмірі 1 280 грн (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2017 року.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва