Справа № 607/2749/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8077/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Затолочного В.С. та Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 30.06.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл. про визнання бездіяльності протиправною та спонукання до вчинення дій по відновленню виплати пенсії по інвалідності,-

В С Т А Н О В И Л А:

01.03.2017р. позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача ОСОБА_1 обєднаного управління /ОУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України Тернопільської обл. щодо невиплати їй пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; зобовязати пенсійний орган вчинити дії щодо нарахування та виплати їй пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 01.04.2015р. по 28.02.2017р. (а.с.2-5).

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 30.06.2017р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність відповідача ОСОБА_1 ОУПФ України Тернопільської обл. щодо невиплати позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; зобовязано пенсійний орган нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 01.09.2016р. по 27.02.2017р.; позовні вимоги за період з 01.04.2015р. по 31.08.2016р. включно залишені без розгляду; постанову суду в частині виплати пенсії в межах платежу за один місяць звернуто до негайного виконання; зобовязано відповідача подати звіт про виконання постанови суду; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.36-38).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач ОСОБА_3 ОУПФ України Тернопільської обл., який покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявленого позову (а.с.41-42).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що приписами ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015р., передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року в період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Цією ж статтею даного Закону в редакції Закону України № 911-VIII від 24.12.2015р. передбачено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Також ця стаття зазначеного Закону в редакції Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016р. передбачає, що тимчасово по 31 грудня 2017 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України № 889-VIII від 10 грудня 2015 року «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Позивач не заперечує того, що вона працює на посаді, передбаченій Законом України «Про державну службу». Оскільки позивач є інвалідом III групи, а закон чітко відносить до винятків, яким продовжують виплачуватися пенсії/щомісячне довічне грошове утримання лише інвалідів І та II групи, тому при прийнятті рішення про відмову у поновленні виплати пенсії апелянт діяв відповідно, у спосіб та на підставі чинного законодавства.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, починаючи з 06.02.2012р., позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок загального захворювання згідно з Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

04.04.2016р. пенсійним органом видано позивачу ОСОБА_2 відповідне пенсійне посвідчення (а.с.14).

03.11.2016р. позивач звернулася до ОСОБА_1 ОУПФ України Тернопільської обл. із заявою про видачу довідки про суму нарахованої та виплаченої їй пенсії за період з 01.04.2015р. по час звернення (а.с.6).

На вказану заяву пенсійним органом видано довідку № 13996/04 від 04.11.2016р. (в/з 46016/; п/с 805025) про те, що ОСОБА_2 дійсно не отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання ІІІ групи у звязку із роботою на спецпосадах згідно Закону України № 213 від 02.03.2015р. за період з 01.04.2015р. по даний час (а.с.7).

У грудні 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення їй виплати пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с.8-9).

Розглянувши вказане звернення ОСОБА_2, пенсійний орган скерував на адресу позивача лист № 651/С-11 від 12.12.2016р., в якому інформував, що ч.1 ст.47 Закону України (в редакції Закону України № 213-VІІІ від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Закону України № 911-VIII від 24.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України») передбачено, що тимчасово у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р. та з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», призначені пенсії не виплачуються. Так як позивач працює на посаді, яка передбачена Законом України «Про державну службу», призначена їй пенсія не виплачується (а.с.10).

Вирішуючи наведений спір та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що, починаючи з 01.06.2015р., особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.06.2015р. посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01.06.2015р. перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії є відсутніми.

Законом України № 911-VIII від 24.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, законодавець змінив формулювання і з 01.01.2016р. призупинив виплату пенсій вже не особам, які працюють на посадах, що дають їм право на призначення спеціальних пенсій, а особам, які працюють на відповідних посадах і умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу», що не є підставою для невиплати позивачу пенсії по інвалідності після 01.01.2016р.

Також при звернення до суду ОСОБА_2 пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.99 КАС України, та не наведено поважних причин його пропуску.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015р.) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Згідно Закону України № 911-VIII від 24.12.2015р. до вказаної норми внесені зміни, згідно яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Також у редакції Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016р. наведеною нормою визначено, що тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

В частині заявлених вимог за період 01.04.2015р. 31.12.2015р. колегія суддів враховує, що позивач працювала на посаді, що давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Зокрема, відповідно до п.п.10-12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу» державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної ОСОБА_4 України, 1993р., № 52, ст.490 із наступними змінами) та актами КМ України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної ОСОБА_4 України, 1993р., № 52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної ОСОБА_4 України 1993р., № 52, ст.490 із наступними змінами) та актами КМ України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної ОСОБА_4 України, 1993р., № 52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Із урахуванням наведеного колегія суддів приходить до переконання про те, що позивач працювала впродовж 2015 року на посаді, що давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» та ін.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу» визнано такими, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної ОСОБА_4 України, 1993р., № 52, ст.490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Також ст.90 цього Закону передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, твердження суду першої інстанції про те, що з 01.06.2015р. посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01.06.2015р. перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії є відсутніми, не відповідають дійсності, оскільки за позивачем зберігалося право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної ОСОБА_4 України, 1993р., № 52, ст.490 із наступними змінами).

Окрім цього, із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 не зверталася до грудня 2016 року із заявами щодо відновлення виплати їй пенсії, відповідач рішень з цього приводу не приймав, та відповідно позивач не оскаржувала дії чи бездіяльність пенсійного органу.

Згідно ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із розглядуваним позовом (01.03.2017р.), пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність доводів про поважність його пропуску, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для поновлення спірного строку звернення суду із розглядуваним позовом, у звязку з чим позовні вимоги про визнання бездіяльності ОСОБА_1 ОУПФ України Тернопільської обл. щодо невиплати пенсії по інвалідності, зобовязання відповідача нарахувати та виплатити пенсію по інвалідності за період з 01.04.2015р. по 30.09.2016р., належить залишити без розгляду в звязку з пропуском строку звернення до суду.

В частині заявлених вимог за період 01.10.2016р. - 28.02.2017р. колегія суддів враховує, що позивач упродовж 2016 року працювала на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», а протягом 01.01.2017р. - 28.02.2017р. обіймала посаду державної служби, визначену Законом України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу».

За таких обставин в силу приписів вищевказаних актів відповідач не мав правових підстав для поновлення виплати призначеної пенсії по інвалідності, оскільки позивач продовжувала працювати на посаді (головний державний інспектор) і на умовах передбачених Законом України «Про державну службу».

Також позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, через що вона не належить до винятків, яким продовжують виплачувати пенсії/щомісячне грошове утримання.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що задоволенню не підлягає, при цьому частину позовних вимог належить залишити без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заявленого позову із залишенням частини позовних вимог без розгляду, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 99, 100, 160, 195-197, п.п.3, 4 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ч.1 ст.203, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл. задоволити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 30.06.2017р. скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання бездіяльності ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл. щодо невиплати пенсії по інвалідності, зобовязання ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл. нарахувати та виплатити пенсію по інвалідності за період з 01.10.2016р. по 27.02.2017р., - відмовити.

Решта позовних вимог про визнання бездіяльності ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл. щодо невиплати пенсії по інвалідності, зобовязання ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської обл. нарахувати та виплатити пенсію по інвалідності за період з 01.04.2015р. по 30.09.2016р., - залишити без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6