Справа № 816/1623/17
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1623/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" до Ректора Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2017 року Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ректора Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1 , в якому просить: визнати дії Ректора Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1І, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" та у ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України"- протиправними; стягнути з Ректора Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1І компенсацію витрат на правову допомогу, які з вини Ректора Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1І, понесла Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви, відповідно до вимог договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 22 травня 2017 року у розмірі 4200,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відмова Ректора Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1 у задоволенні запиту на інформацію порушує право Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" на доступ до публічної інформації, на одержання у порядку, визначеному законом, публічної інформації, на проведення моніторингу з питань запобігання та протидії дискримінації та провадити іншу діяльність, відповідно до законодавства.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач у судове засідання також не з'явився, представник відповідача надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У письмових запереченнях відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що Полтавська державна аграрна академія є неприбутковою установою і зазначена в запиті інформація є об'ємною та потребувала б значних затрат (папір, ксерокс, заправка картриджів), які не передбачені в кошторисі академії. Вказував на те, що оскільки позивачем у запиті зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" при наданні особі інформації про себе або інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується, відповідач надав відповідь, про те, що відповідно до вказаного закону, вся інформація знаходиться на веб-сайті Полтавської державної аграрної академії. Також зазначав, що сума правової допомоги в розмірі 4200 грн. є безпідставною і завищеною, а відтак виходить за межі розумності оплати послуг фахівця в галузі права.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 03.04.2017 Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" звернулась до розпорядника інформації Ректора Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1 (вих. № 050/2-17 від 03.04.2017) про надання публічної інформації про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій документів: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензій на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифікату про акредитацію освітньої програми ВНЗ; витягу ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; структури, переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; Правил прийому до ВНЗ у 2017 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ на 2017 рік; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ на 2017 рік; переліку та вартості платних освітніх та інших послуг , які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; планів роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

Ректором Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1 у відповідь на вказаний запит направлено лист від 11.04.2017 №29/59-39, в якому зазначено, що вичерпний перелік публічної інформації, розпорядниками якої є Полтавська державна аграрна академія. Інформація, що підлягає оприлюдненню міститься на офіційному сайті Полтавської державної аграрної академії - pdaa.edu.ua.

Позивач вважає, що Ректором Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1 не повній мірі надано відповідь на запит про доступ до публічної інформації, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень.

Позивач є зареєстрованою, відповідно до вимог Закону України «Про громадські об'єднання», юридичною особою, а отже є суб'єктом запиту - запитувачем інформації.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації визнаються особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Саме такий випадок і передбачений ч.3 ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно якої - оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 року №11 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VІ «Про доступ до публічної інформації», юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі спори щодо правовідносин, пов'язаних з доступом до публічної інформації, в яких оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність розпорядників публічної інформації, в тому числі й у разі, якщо і такими розпорядниками є не суб'єкти владних повноважень.

Інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що відповідач є вищим навчальним закладом державної форми власності.

Положення ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» визначає вищий навчальний заклад державної форми власності як вищий навчальний заклад, заснований державою, що фінансується з державного бюджету і підпорядковується відповідному центральному органу виконавчої влади.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 13 Закону №2939-VI на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Обов'язки розпорядників інформації визначені в статті 14 Закону №2939-VI.

Так, розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до частин 1 та 4 ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, відповідач є розпорядником інформації відповідно до п.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Оскільки відповідач належить до розпорядників інформації, відповідно до п.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», то на його розповсюджується ч.3 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до якої на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами».

Отже, оскільки відповідач є розпорядником інформації, відповідно до п.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», то останній зобов'язаний не лише оприлюднювати публічну інформацію на своєму офіційному веб-сайті, проте й надавати таку інформацію за запитами на інформацію.

Крім того, п.3, 6 ч.1 ст.21 Закону України «Про громадські об'єднання» визначає право громадських об'єднань на одержання у порядку, визначеному Законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та здійснювати інші права, не заборонені Законом.

Так, позивач зареєстрований юридичною особою (громадською організацією) у відповідності до вимог Закону України «Про громадські об'єднання».

Таким чином, нормами чинного законодавства, прямо передбачено право витребування громадськими організаціями належним чином засвідчених копій документів-носіїв публічної інформації та зобов'язання відповідача, як розпорядника інформації, надавати публічну інформацію за запитами на інформацію.

Відповідно до положень статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

Оскільки позивач звернувся із запитом на інформацію з метою реалізації конституційного права на освіту, зокрема щодо вступу до вищого навчального закладу, суд приходить до висновку, що запитувана інформація становить суспільний інтерес.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Тобто, згідно вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», передбачені виключні підстави для відмови запитувачу в задоволенні його запиту на інформацію.

Що стосується посилань відповідача на те, що запитувані документи, розміщені на сайті університету, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Отже, дії відповідача щодо ненадання відповіді на запит на інформацію та ненадання запитуваної публічної інформації, в даному випадку, є протиправними.

З огляду на викладене, позов Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" підлягає задоволенню.

Стосовно клопотання позивача про стягнення з відповідача компенсації витрат на правову допомогу, які з вини Ректора Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1І, понесла Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" у зв'язку з підготовкою позовної заяви, відповідно до вимог договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 22 травня 2017 року у розмірі 4200,00 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 3 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).

На підтвердження факту понесення позивачем витрат до суду надано копію договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 22 травня 2017 року, акт передачі-прийому наданих правових послуг, правової допомоги відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 22 травня 2017 року, платіжного доручення від 12.09.2017 №59, виписки з банку про операції за 12.09.2017.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", у редакції, чинній з 01.01.2016 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Статтею 7 Закону України " Про бюджет України на 2017 рік" встановлено, що в 2017 році прожитковий мінімум для працюючих осіб з 1 січня 2017 року складає 1600 гривень.

Таким чином максимальний граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за годину участі особи , яка надавала правову допомогу поза судовим засіданням становить 1600 х 40% =640 грн. за годину, і не може перевищувати дану суму.

Згідно з актом передачі-прийому наданих послуг від 07.09.2017 виконавець надав обумовлені договором послуги, які складаються із 9 пунктів, із розрахунку 1 година роботи дорівнює 600,00 грн., тривалістю всього 7 годин.

Однак, пункт 9 щодо підготовки позову для подальшої подачі до Полтавського окружного адміністративного суду, на який виділено дві години, узагальнює всі попередні вісім пунктів, на які виділено 5 годин.

Враховуючи, що вартість однієї години правової допомоги, визначеної в акті прийому-передачі від 07.09.2017, в розмірі 600 грн., не перевищує 40 відсотків встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та наявність в матеріалах справи документального підтвердження здійснених позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе присудити на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1 200,00 грн. (600 грн/1 год * 2 год).

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністратвиний позов Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" до Ректора Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1 про визнання дій протиправними задовольнити.

Визнати протиправними дії Ректора Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_1, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» від 03.04.2017 вих. №050/2-17 та у ненаданні запитаної інформації на запит на інформацію.

Стягнути на користь Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 600 грн (одна тисяча шістсот гривеньи) за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської державної аграрної академії.

Стягнути на користь Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської державної аграрної академії витрати на правову допомогу в розмірі 1 200 грн (одна тисяча двісті гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва