Справа № П/811/1675/17
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року м. Кропивницький Справа № П/811/1675/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської винагороди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області (надалі ТУ ДСА в області) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської винагороди.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що він працював на посаді судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області з листопада 2003 року до лютого 2017 року та на підставі рішення Вищої ради правосуддя №207/0/15-17 від 09.02.2017 року, наказу голови суду №13-к від 21.02.2017 року звільнений у відставку та відрахований зі штату суду. Позивач стверджує, що відповідно до пункту 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 року він мав право на отримання суддівської винагороди, зокрема посадового окладу, обчисленого відповідно до частини 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ від 07.07.2010 року, у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Оскільки статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3 200 грн., тому, на думку позивача, його посадовий оклад з 1 січня 2017 року повинен становити 32 000 грн. Натомість, ТУ ДСА України в області у січні та лютому 2017 року нараховано та виплачено позивачеві суддівську винагороду, виходячи з розрахунку посадового окладу 16 000 грн. за місяць, що призвело до заниження суддівської винагороди та інших повязаних виплат, а саме оплати днів щорічної та додаткової відпусток, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні. У звязку цим, позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА в області щодо невиконання вимог пункту 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII, нездійснення нарахування йому суддівської винагороди, виплати вихідної допомоги, оплати днів відпустки та компенсації днів невикористаної відпустки з 01.01.2017 року, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у розмірі 3200 грн.;

- стягнути з ТУ ДСА в області на свою користь недоплачену суддівську винагороду за період з січня 2017 року по 29 лютого 2017 року у сумі 38 804,77 грн., недоплачену оплату за дні відпустки у сумі 2400 грн., недоплачену компенсацію за невикористану відпустку у сумі 10435,88 грн., недоплачену вихідну допомогу у сумі 48 000 грн., а всього стягнути 99 640,65 грн.

У заяві, поданій до суду 25.10.2017 року, позивач уточнив період стягнення недоплаченої суддівської винагороди, визначивши його з січня 2017 року по 21 лютого 2017 року.

Представник відповідача у письмових запереченнях позов не визнала, стверджуючи, що, нараховуючи суддівську винагороду та інші виплати ОСОБА_1, ТУ ДСА в області керувалося пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VII від 06.12.2016 року, який набрав чинності з 1 січня 2017 року та яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат; до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. Оскільки вказаний Закон прийнятий у часі пізніше, ніж норми статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ, тому він має пріоритетне значення та правильно був застосований при обрахуванні позивачу суддівської винагороди та інших виплат. Також зазначила, що відповідно до статей 22, 23, 51 Бюджетного кодексу України ТУ ДСА в області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці для відповідного місцевого суду та не наділене правом самостійно, без правового регулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок суддівської винагороди. Оскільки на 2017 рік фонд оплати праці суддів місцевих суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, доведено із врахуванням посадового окладу в розмірі 16000 грн., тому штатним розписом Бобринецького районного суду Кіровоградської області на 2017 рік посадовий окладу судді установлений у 16000 грн. Наполягаючи на тому, що вимоги позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, просила суд у позові відмовити.

У судове засідання 25.10.2017 року сторони не прибули, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідач у своїх запереченнях просив розгляд справи здійснювати без участі його представника.

Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За визначенням, наведеним у пункті 10 частини 1 статті 3 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши справу у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Указом Президента України №1286/2003 від 11.11.2003 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області строком на п'ять років. (а.с. 10-12)

Постановою Верховної Ради України №1633-VI від 08.10.2009 року його обрано на посаду судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області безстроково (а. с. 14).

Рішенням Вищої ради правосуддя №207/0/15-17 від 09.02.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області у відставку (а. с. 16).

Наказом голови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21.02.2017 року №13-к позивача відраховано з посади судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області з 21.02.2017 року. (а.с. 17).

Матеріали справи свідчать, що до свого звільнення, під час роботи у січні та лютому 2017 року позивач отримав суддівську винагороду, до складу якої увійшли посадовий оклад та доплата за вислугу років у розмірі 50% (за наявності стажу роботи 20 років). При цьому штатним розписом Бобринецького районного суду Кіровоградської області на 2017 рік посадовий оклад судді затверджено у сумі 16 000 грн. (а.с. 22)

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з частинами 1, 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIIІ від 02.06.2016 року (надалі - Закон №1402-VIIІ) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402-VIIІ передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, абзацом 1 пункту 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIIІ обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Натомість пунктом 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIIІ визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI.

Судом установлено та сторонами не заперечується, що позивач призначений на посаду судді до набрання чинності Законом №1402-VIІІ та не проходив кваліфікаційне оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді). Тому відповідно до пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIIІ він повинен отримувати суддівську винагороду відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 року.

Виплату суддівської винагороди у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 року (надалі - Закон №2453-VI) унормовано у статті 133.

Так, згідно з частиною 1 цієї статті суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. (частина 2 статті 133 Закону №2453-VI)

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. (частина 3 статті 133 Закону №2453-VI).

Таким чином, суддівська винагорода, зокрема посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, визначається відповідно до статті 133 Закону №2453-VI.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" передбачено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 гривень.

У той же час, пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесених змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VІІ від 06.12.2016 року, який набрав чинності 01.01.2017 року (надалі Закон №1774-VІІ) установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Відповідно до пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VІІ до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Слід зазначити, що пункт 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VІІ не визначає, до посадових окладів яких працівників не застосовується мінімальна заробітна плата як розрахункова величина, а також не зазначає сферу застосування розрахункової величини в розмірі 1600 грн.

При цьому, у статтю 133 Закону №2453-VI будь-які зміни, зокрема щодо незастосування мінімальної заробітної плати не вносилися.

За визначенням, наведеним у статті 3 Закону України "Про оплату праці", мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Відповідно до статті 10 цього Закону розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об'єднань профспілок і спільного представницького органу об'єднань організацій роботодавців на національному рівні. Зміни розміру мінімальної заробітної плати є чинними виключно після внесення змін до Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік" встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3200 гривень. Іншого розміру мінімальної заробітної плати цим Законом не передбачено.

Отже, з 01.01.2017 року відповідно до пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII 1600 гривень є розміром іншої спеціальної тимчасової розрахункової величини, але не іншим розміром мінімальної заробітної плати на 2017 рік.

Таким чином, враховуючи, що мінімальна заробітна плата з 1 січня 2017 року встановлена у розмірі 3200 гривень, посадовий оклад позивача відповідно до частини 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI з 1 січня 2017 року повинен був становити 32 000 гривень. (10 х 3200 грн.)

Натомість, позивач отримував у січні-лютому 2017 року суддівську винагороду, обраховану з розміру посадового окладу в 16 000 гривень, оскільки відповідачем для розрахунку посадового окладу було застосовано розмір спеціальної тимчасової розрахункової величини 1600 гривень, а не розмір мінімальної заробітної плати.

Посилання відповідача на те, що він при цьому керувався пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VІІ, суд вважає безпідставними, оскільки ця норма не містить приписів щодо застосування розрахункової величини в розмірі 1600 грн. для визначення розміру суддівської винагороди.

Чинним законодавством визначено регулювання суддівської винагороди виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", що узгоджується з конституційними гарантіями, передбаченими частиною 2 статті 130 Конституції України, та принципом незалежності судді, який відповідно до пунктів 7, 8 частини 5 статті 48 Закону №1402-VIII забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Конституційний Суд України у Рішенні №4-рп/2016 від 08.06.2016 року відзначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя

Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У Рішенні №3-рп/2013 від 03.06.2013 року Конституційний Суд України також вказав, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.

Пунктом 6.1 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" (Лісабон, 10.07.1998 року) передбачено, що рівень винагороди, яка виплачується суддям за виконання їх професійних обов'язків, повинен бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їх рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість.

Таким чином, на конституційному рівні закріплено фінансове забезпечення судді у виді суддівської винагороди, розмір якої визначається виключно відповідним законом про судоустрій, при цьому матеріальне забезпечення судді є невід'ємною частиною гарантій незалежності суддівської влади.

Враховуючи, що законодавцем не вносилися зміни до Закону №2453-VI та/або Закону №1402-VIІІ в частині розміру суддівської винагороди судді, який не прошов кваліфікаційного оцінювання, у тому числі й розрахункової величини, з огляду на яку здійснюється нарахування посадового окладу, та зважаючи на гарантію, передбачену частиною 2 статті 130 Конституції України, стосовно встановлення розміру винагороди судді виключно законом про судоустрій, процедура прийняття якого (чи внесення змін до нього) передбачає особливий порядок, суд вважає, що застосування відповідачем при нарахуванні позивачу суддівської винагороди пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII порушує гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності.

У спірних правовідносинах підлягають застосуванню приписи частини 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI, які встановлюють безпосередню залежність розміру суддівської винагороди (посадового окладу) від мінімальної заробітної плати, яка у свою чергу визначається Законом України про Державний бюджет України.

Не застосувавши ці норми при обчисленні розміру та нарахуванні належної позивачу суддівської винагороди у січні та лютому 2017 року, відповідач допустив протиправну бездіяльність. А тому вимоги позову у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 154 Закону №1402-VІІІ визначено, що територіальне управління є територіальним органом Державної судової адміністрації України. Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. (ч.1 ст.151 Закону №1402-VІІІ).

Згідно з частиною 1 статті 148 Закону №1402-VIІІ фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Відповідно до частини 4 статті 148 Закону №1402-VІІІ функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов'язок щодо нарахування та виплати суддям місцевих суддів грошового забезпечення в розмірі, визначеному Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Щодо посилань відповідача на норми Бюджетного кодексу України, згідно з якими розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, суд зазначає, що за практикою Європейського Суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобов'язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.

Так, у рішеннях Європейського Суду з прав людини від 07.05.2002 року у справі "Бурдов проти Росії", від 08.11.2005 року у справі "Кечко проти України" сформовано правову позицію, відповідно до якої органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 26.04.2006 року у справі "Зубко та інші проти України" зазначено, що, на думку Суду, неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску та впливу на поведінку. Також Суд дійшов висновку, що неспроможність гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, в якій вони залишились, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном (пункт 69).

У Рішенні Європейського Суду з прав людини від 10.03.2011 року у справі "Сук проти України" зазначено, що держава може ввести, призупинити або припинити виплату доплат, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Суд вважає, що законодавець має право на встановлення будь-якого розміру суддівської винагороди, виходячи з фінансових можливостей державного бюджету, проте Конституція України і чинне спеціальне законодавство, що регулює суддівську винагороду, містить імперативний припис щодо вичерпного переліку джерел, які мають регулювати ці відносини, а саме закон про судоустрій, а не інші нормативно-правові акти.

Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VІІ не є Законом про судоустрій, а тому відповідно до статті 130 Конституції України, частини 1 статті 135 Закону №1402-VIII, частини 1 статті 133 Закону №2453-VI вони не можуть регулювати питання розміру суддівської винагороди.

Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при визначенні посадових окладів та заробітної плати працівників та встановлення для цих цілей нової розрахункової величини в 1600 гривень можуть застосовуватися до будь-яких інших посадових окладів та заробітних плат працівників, окрім посадових окладів суддів.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо наявності колізії між нормами Закону №1774-VIII та Закону №2453-VI та пріоритетність норм Закону №1774-VIII, як прийнятого у часі пізніше, оскільки ці Закони не є однопредметними нормативними правовими актами. Закон №2453-VI є спеціальним законом про судоустрій, яким врегульовано питання виплати суддівської винагороди, натомість Закон №1774-VIII цю сферу не регулює, а відтак не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Вирішуючи позовну вимогу позивача про стягнення з ТУ ДСА в області недоплачених сум суддівської винагороди, оплати за дні відпустки, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги в загальному розмірі 99 640,65 грн., суд дійшов до таких висновків.

Як установлено судом, всупереч вимогам Закону №2453-VI суддівська винагорода позивачу за січень - лютий 2017 року розраховувалася відповідачем з розміру 1 600 грн. розрахункової величини, установленої в пункті 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII, а не з 3 200 грн. - розміру мінімальної заробітної плати, визначеної статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік". Внаслідок цього посадовий оклад нарахований позивачу у сумі 16000 грн., тоді як він має становити 32000 грн., чим порушено право позивача на передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" розмір суддівської винагороди.

Також судом установлено, що у січні 2017 року позивач використав 3 дні додаткової оплачуваної відпустки, а у лютому 2017 року ще 2 дні додаткової оплачуваної відпустки. (а.с. 23)

Відповідно до статті 136 Закону №1402-VIIІ суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

У період відпусток позивачеві виплачено суддівську винагороду, розмір якої, як свідчать матеріали справи, також обраховано відповідачем, виходячи з розміру посадового окладу у 16 000 грн., а не 32 000 грн.

Наказом голови Бобринецького районного суду Кіровоградської області №13-к від 21.02.2017 року "Про відрахування судді Бевз О.Ю." наказано відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності територіального управління ДСА України в Кіровоградській області провести виплату невикористаної частини основної щорічної відпустки тривалістю 10 календарних днів за період роботи з 13.11.2016 року по 21.02.2017 року та невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2016 рік тривалістю 4 календарних дні. (а.с. 17)

Статтею 83 Кодексу законів про працю України, статтею 24 Закону України "Про відпустки" передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.

Отже, відповідачем до розрахунку середньої заробітної плати для виплати позивачу у лютому 2017 року компенсації за невикористані відпустки включено відповідні виплати за період з лютого 2016 року по січень 2017 року, у тому числі суддівську винагороду за січень 2017 року, та нараховано грошову компенсацію за невикористані відпустки у сумі 10 435,88 грн. (а.с. 43) Як установлено судом, розмір суддівської винагороди за січень 2017 року обраховано відповідачем неправильно, що призвело до заниження загального розміру грошової компенсації за невикористані відпустки, нарахованої позивачу при його звільненні.

Крім того, головою Бобринецького районного суду Кіровоградської області видано наказ №15-к від 16.03.2017 року, яким наказано виплатити ОСОБА_1 як судді у відставці вихідну допомогу у розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою. (а.с. 24).

Відповідно до частини 1 статті 143 Закону №1402-VII судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

На цій підставі відповідачем у травні 2017 року нараховано позивачу вихідну допомогу у сумі 72 000 грн. (а.с. 43)

Виходячи з того, що при обчисленні вихідної допомоги враховується суддівська винагорода за останньою посадою перед звільненням, тому неправильне обрахування відповідачем посадового окладу, як складової суддівської винагороди у лютому 2017 року, також призвело до заниження розміру вихідної допомоги, належної позивачу.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно зі статтею 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки спірні суми, про стягнення яких заявлено позов, не були нараховані позивачеві, суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Натомість, задля повного захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах позов належить задовольнити частково, зобов'язавши відповідача здійснити перерахунок суддівської винагороди та інших виплат, належним позивачу, виходячи з розміру посадового окладу, установленого з 1 січня 2017 року в розмірі 32 000 гривень, а також провести відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки судом не вирішувалося питання стягнення суддівської винагороди, визначено спосіб захисту порушеного права позивача у вигляді зобов'язання відповідача здійснити перерахунок суддівської винагороди та інших виплат, належних позивачу, тому підстави для допуску до негайного виконання рішення в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, про що просить позивач, відсутні.

Судові витрати сторонами у справі не понесені.

Керуючись статтями 11, 71, 86, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо нездійснення з 01.01.2017 року нарахування судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області Бевзу Олегу Юрійовичу суддівської винагороди (посадового окладу), а також компенсації днів невикористаної відпустки, вихідної допомоги, виходячи із мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у розмірі 3200 грн.

Зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області здійснити перерахунок суддівської винагороди, нарахованої судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області Бевзу Олегу Юрійовичу за січень-лютий 2017 року, у тому числі за період перебування у додатковій оплачуваній відпустці, виходячи з розміру посадового окладу в сумі 32000 гривень, та виплатити нараховану суддівську винагороду, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області здійснити перерахунок грошової компенсації судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області Бевзу Олегу Юрійовичу за невикористані дні відпустки, обчисливши середню заробітну плату для виплати цієї компенсації, виходячи зокрема з розміру суддівської винагороди за січень 2017 року, обрахованої з посадового окладу в сумі 32000 грн., та виплатити нараховану грошову компенсацію, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області здійснити перерахунок вихідної допомоги судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області у відставці ОСОБА_1, виходячи з розміру суддівської винагороди, обрахованої з посадового окладу в сумі 32000 грн., та виплатити нараховану вихідну допомогу, з урахуванням раніше виплаченої суми.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2