Справа № 367/2333/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/2333/17 Головуючий у 1-й інстанції: Оладько С.І.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Рівному Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коваля Сергія Миколайовича на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 14 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Рівному Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коваля Сергія Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 (далі - Позивач, ОСОБА_3) звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Рівному Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коваля Сергія Миколайовича (далі - Відповідач, Лейтенант поліції) про:

- визнання протиправними дій щодо притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, на підставі постанови серії АР №693187 від 01.04.2017 року у справі про адміністративне правопорушення;

- скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР №693187 від 01.04.2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14.07.2017 року позов задоволено повністю - скасовано постанову серії АР №693187 від 01.04.2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята із порушенням встановленої законодавством процедури, оскільки не містить обставин, які б встановлювали наявність складу адміністративного порушення, а також відомостей щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення в установлений процесуальним законом спосіб.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило постановлення помилкового рішення. Наголошує на неврахуванні судом відсутності заперечень Позивача щодо факту вчиненого правопорушення під час розгляду адміністративної справи, що, на переконання Апелянта, підтверджується відеозаписом. Вказує на відсутність нормативно закріпленого обов'язку працівників Національної поліції складати протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, підкреслює, що жодних зауважень щодо оскаржуваної постанови Позивачем не висловлено.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Лейтенантом поліції 01.04.2017 року складено постанову серії АР №693187 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 6) (далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення додатку 2 розділу 34 Правил дорожнього руху застосовано передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 01.04.2017 року о 17:25 автомобіль Fiat Scudo, днз. «НОМЕР_1», яким керував Позивач, рухався на 357 км автомобільної дороги М-06 «Київ - Чоп» та порушив вимоги дорожньої розмітки, а саме перетнув вузьку горизонтальну суцільну лінію 1.1, чим порушив додаток 2 розділу 34 Правил дорожнього руху.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 9, 22, 33, 245, 251, 268, 276, 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідачем як суб'єктом владних повноважень було порушено порядок та процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, не враховано характер вчиненого правопорушення, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - Правила).

Відповідно до п. 1.1 Правил останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1 розділу 34 Правил лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Синій колір має лінія 1.1, якщо нею позначаються майданчики для паркування, відведені на проїзній частині. Жовтий колір мають лінії 1.4, 1.10.1, 1.10.2, 1.17, а також лінія 1.2, якщо нею позначаються межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. Червоно-білий колір мають лінії 1.14.3-1.14.5, 1.15. Оранжевий колір мають лінії тимчасової розмітки.

Розмітка 1.25-1.28 дублює зображення знаків.

Приписи пп. 1 п. 1 розділу 34 Правил визначають, що горизонтальна розмітка має таке значення: (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

При цьому, частинами 3-4 пункту 1 розділу 34 Правил передбачено, що лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з відеозапису нагрудної камери Лейтенанта поліції № (а.с. 28), о 17:25:43 ОСОБА_3 визнає, що здійснив перетин лінії 1.1. При цьому, з 17:26:02 по 17:26:05 Позивач зазначає, що з-під вантажного автомобіля летіла галька, що й зумовило необхідність здійснення обгону вказаного транспортного засобу. Жодних пояснень про те, що вантажний автомобіль з напівпричепом рухався зі швидкістю менше 30 км/год. Позивач під час розгляду справ про адміністративне правопорушення не надавав та при складанні оскаржуваної постанови не вказував. На вказану обставину звернув увагу й Апелянт.

Відтак, на переконання судової колегії, матеріалами справи підтверджується факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, на що помилково не звернув увагу суд першої інстанції.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб Fiat Scudo, днз. «НОМЕР_1», яким керував ОСОБА_3, здійснив перетин лінії 1.1, що прямо заборонено ч. ч. 3, 4 п. 1 розділу 34 Правил. При цьому обставин, які б давали Позивачу право відступити від наведеного нормативного припису щодо заборони перетину лінії 1.1, матеріали справи не містять. Посилання ОСОБА_3 на те, що останній був вимушений здійснити обгін транспортного засобу, перетнувши лінію 1.1, оскільки вантажних автомобіль рухався зі швидкістю менше 30 км/год., судовою колегією оцінюється критично, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення причиною обгону Позивач визначив те, що від автомобіля летіла галька.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що, зважаючи на підтвердження матеріалами справи факту порушення Позивачем додатку 2 розділу 34 Правил, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові, підстави для її скасування відсутні, чого не врахував суд першої інстанції.

Твердження Позивача про порушення Відповідачем приписів ст. 268 КпАП України при складанні оскаржуваної постанови, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як було встановлено раніше, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення. Крім того, Позивач не заявляв жодних клопотань під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а з його правами останнього було ознайомлено Відповідачем, що підтверджується відеозаписом нагрудної камери Лейтенанта поліції № . Таким чином, твердження суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів роз'яснення Позивачу його прав та обов'язків є передчасним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім іншого, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 2 ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У частинах 4, 5 ст. 258 КпАП України закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Відтак посилання суду першої інстанції на неможливості розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення є безпідставним та не відповідає нормам процесуального права.

Поряд з іншим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції ухвалив рішення про скасування оскаржуваної постанови, залишивши поряд з іншим невирішеними позовні вимоги про визнання протиправними дій Лейтенанта поліції. Разом з тим, враховуючи викладені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про відсутність у діях Відповідача ознак протиправності, у зв'язку з чим вважає необґрунтованими позовні вимоги в указаній частині.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про передчасність твердження суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, деякі висновки суду не відповідали фактичним обставинам справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати, ухваливши нову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Рівному Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коваля Сергія Миколайовича - задовольнити повністю.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 14 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Рівному Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коваля Сергія Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко