Справа № 182/5216/17
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/5216/17
Провадження № 2-а/0182/400/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01.11.2017 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рунчева О.В. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити недоплачену щорічну грошову допомогу до 05 травня за 2017 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25.09.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2017 рік відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є інвалідом 3 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19.10.2005 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Згідно зі ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни повинна щорічно, до 05 травня, виплачуватися разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, що складає 8729 грн.

Незважаючи на це, відповідач в 2017 р. здійснив виплату йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня лише у розмірі 2700 грн., згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. N 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нациських переслідувань». На звернення позивача стосовно виплати йому у 2017 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, передбаченому законом, відповідачем листом N Т-334 від 27.07.2017 року відмовило у проведенні перерахунку, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Відповідач направив заперечення проти позову та просить суд відмовити позивачу, оскільки допомога виплачена згідно чинного законодавства та права позивача не були порушені.(а.с.18-20)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем обставини, суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_1 має статус інваліда 3 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19.10.2005 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. (а.с. 9).

19.04.2017 року ОСОБА_1 отримав щорічну допомогу до 5 травня в розмірі 2700 грн.( а.с.10).

Як вбачається з листа N Т-334 від 27.07.2017 року відповідач, розглянувши заяву позивача від 21.07.2017 року про виплату недоплаченої допомоги, повідомив, що на його рахунок перерахована разова грошова допомога до 5 травня за 2017 р. у розмірі 2700 грн., визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. N 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і „Про жертви нациських переслідувань". (а.с.7-8).

Станом на час звернення ОСОБА_1 до відповідача про виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у більшому розмірі ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, їх соціального захисту" передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином у 2017 році визначення порядку та розмірів виплат громадянам, що мають статус ветеранів війни-учасника бойових дій, делеговано Кабінету Міністрів України.

Підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. N 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і „Про жертви нациських переслідувань" установлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах:

інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин:

- III групи - 2700 гривень;

Фінансування виплати здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Саме в такому розмірі відповідач виплатив позивачеві разову грошову допомогу до 05 травня у 2017 року.

Посилання позивача на ту обставину, що останньому неправомірно було виплачено допомогу до 5 травня в розмірі визначеному постановою N 223, так як остання, на думку позивача, звужує обсяг встановлених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" прав, не можуть бути прийняті до уваги судом зважаючи на наступне.

Так, з 01 січня 2011 року набув чинності Бюджетний кодекс України, частиною 2 статті 4 якого передбачено, що Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України. Оскільки джерелом виплати щорічної грошової допомоги до 05 травня є кошти Державного бюджету України, під час її нарахування та виплати слід керуватися виключно приписами Бюджетного кодексу України, Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та прийнятою на його виконання постановою Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. N 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і „Про жертви нациських переслідувань".

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року N 79-VIII, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей12,13,14,15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року N 79-VIIIнеконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. N 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і „Про жертви нациських переслідувань" є також чинними.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні N 3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3статті 116 Конституції України.

Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Тобто, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті96, пунктів 2,3,6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно частини 1статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Із практики Європейського суду убачається, що суд неодноразово висловлював свою позицію щодо обмеження (звуження) соціальних прав та гарантій державами - учасницями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція).

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини за заявою Великоди Валентини Ніканорівни проти України N 43331/12 від 03 червня 2014 року Європейський суд з прав людини констатував, що положення Протоколу N 1 до Конвенції не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі. "Вимога" може становити "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню. З огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар.

У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

У цьому рішенні Європейським судом з прав людини також зазначено, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

А також, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини, розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.79 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, суд дійшов до висновку, що відповідач за вказаних обставин діяв в межах повноважень, передбачених законодавством, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів, розпису державного бюджету України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, та у 2017 році соціальні виплати, зокрема щорічна разова грошова допомога за 2017 рік, підлягають виплаті в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, на час звернення позивача з заявою про перерахунок виплаченої у 2017 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, у відповідача не було правових підстав для її задоволення.

Крім того, посилання позивача на ту обставину, що ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, їх соціального захисту"передбачено виплату грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, суд не приймає до уваги, так як стаття 13 Закону у редакції чинній на час виникнення правовідносин (у 2017 році) передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Посилання позивача на те, що відповідно до норм Конституції України, відмова у здійсненні перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня приводить до звуження змісту та обсягу його конституційних прав не приймається судом до уваги, оскільки як вбачається з аналізу норм Конституції України та зазначено в рішенні Конституційного Суду України у справі N 20-рп/2008 від 08.10.2008 конституційні права і свободи, встановлені Конституцією України, не можна скасовувати та обмежувати (ч. 2 ст.22, ч. 1 ст.64, ч. 1 ст.157 Конституції України), а права і свободи встановлені в законах України не можна тільки обмежувати (ч. 3ст. 22 Конституції України). Тому скасування права, встановленого законом, не суперечить Конституції.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст.2,7,11,71,86,160-163,167,186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1- відмовити.

Судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Нікопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О. В. Рунчева