Справа № 818/1456/17
Суддя: C.О. Бондар
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2017 р. справа №818/1456/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Бондаря С.О.
за участю секретаря судового засідання - Алексеєнко Є.А.
представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/1456/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська Горобина"
до Головного управління ДФС у Сумській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Головне управління ДФС у Сумській області, заперечуючи проти позову, свою позицію обґрунтовує тим, що під час проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ "Сумська Горобина" встановлено порушення податкового законодавства у вигляді безтоварної господарської операції з ТОВ "Зевстат" (а.с.45-50).
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала з підстав, викладених у письмовому запереченні.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що Головним управлінням ДФС у Сумській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ Сумська Горобина з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарським операціям з ТОВ Зевстат за вересень 2016 року, за результатом якої складено акт від 08.09.2017 №2015/18-28-14-07/37785695/167.
Проведеною перевіркою виявлено порушення пп. а п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (р. 18.1 Декларації) у вересні 2016 року на загальну суму 146762 грн. (а.с.31).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. а п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, що висловлена в постанові від 24 травня 2016 року (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 58552326), про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.
Відповідно до пунктів 44.6, 44.7 вказаної статті, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача контролюючим органом досліджувались первинні документи та бухгалтерські документи синтетичного та аналітичного обліку по спірних взаємовідносинах, декларації з податку на додану вартість з додатками, дані Єдиного реєстру податкових накладних та було використано податкову інформацію з Інформаційної системи Податковий блок.
За приписами ст. 83 Податкового кодексу України підставами для висновків під час
проведення перевірок є документи, визначені пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Кодексу, податкова інформація, експертні висновки, судові рішення та інші матеріали, отримані у порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Таким чином, згідно з вимогами чинного Податкового кодексу України, під час документальної перевірки платника податків контролюючим органом відповідно до вимог Податкового кодексу України досліджуються податкові декларації (розрахунки), фінансова, статистична та інша звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отримані в установленому законодавством порядку контролюючим органом документи та податкова інформація, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:
назву документа (форми);
дату і місце складання;
назву підприємства, від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
За приписами пп.2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, а також логічна ув'язка окремих показників.
З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ТОВ "Горобина" та контрагентом ТОВ "Зевстат" (м.Херсон) було укладено договір від 30.09.2016 №101601, згідно якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (кава, борошно, крупа, чай).
У відповідності до вказаного договору, товариством "Зевстат" виписані видаткові накладні та податкові накладні.
Відповідно до п. 2.1 договору поставки та наданих на перевірку товарно-транспортних накладних, транспортування товару повинно здійснюватися покупцем (ТОВ Сумська Горобина).
Однак, з наданих позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних неможливо встановити, хто відпускав та отримував ТМЦ: відсутні дані про посвідчення водія, про довіреності на отримання ТМЦ, про те, яка особа дозволила відпуск товару, хто приймав товар, відсутні інформація щодо вантажно-розвантажувальних операцій і щодо часу вибуття та прибуття транспортного засобу (а.с.80-82).
Крім того, в товарно-транспортних накладних невірно вказана марка автомобіля.
Так, у товарно-транспортних накладних зазначено, що перевезення вантажу здійснювалось автомобілем МАН, державний номер НОМЕР_1, тоді як на балансі ТОВ Сумська Горобина знаходиться за цим державним номером інший автомобіль - Renault Magnum АЕ390.
Незрозумілим залишається необхідність оформлення 3-х товарно-транспортних накладних на одне перевезення товару одним автомобілем.
Сумнівним є також можливість перевезення товару вагою значно більшою ( на 4 тони) ніж вантажопідємність автомобіля, який нібито перевозив цей товар.
Отже, надані ТОВ Сумська Горобина на перевірку товарно-транспортні накладні не підтверджують рух товару від продавця до покупця за договором.
Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати вимоги до якості продукції, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів.
Під час проведення перевірки позивачем не було надано інших товаросупровідних документів на підтвердження якості та походження придбаного згідно з вибутковими та податковими накладними у ТОВ Зевстат товару: сертифікатів відповідності та паспортів якості, оскільки пунктом 2.4 договору поставки передбачено умову про підтвердження якості товару, що поставляється: якість товару має відповідати вимогам чинного законодавства, ТУ, ДСТУ та посвідчуватись паспортом якості або сертифікатом відповідності для продукції, яка підлягає сертифікації.
При цьому слід враховувати, що товариством Сумська Горобина придбавалися продукти харчування.
Вказане підприємство не є виробником кави, чаю, борошна та круп, реалізованих згідно з оформленими документами на адресу підприємства позивача.
За результатами моніторингу Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) було встановлено, що з дати реєстрації платником ПДВ (з 01.12.2015) ТОВ Зевстат здійснювало придбання ТМЦ, відмінних від реалізованих на адресу ТОВ Сумська Горобина лише в вересні 2016 року, а саме: колготки, фарба для волосся, зубна паста, вологі серветки, миючі засоби та інше (а.с.23).
Враховуючи викладене, реальність здійснення у вересні 2016 господарської операції з ТОВ Зевстат не підтверджується, і розрахунки позивача з ТОВ Зевстат неможливо повязати із господарською діяльністю платника податків.
Отже, позивачем було надано на перевірку видаткові та податкові накладні, в яких наведені відомості, що не відповідають фактичним (реальним) обставинам справи, оскільки складені у зв'язку з оформленням господарської операції, яка реально не здійснювалась та не може бути підставою для відображення такої операції у бухгалтерському та податковому обліках.
Тому, податковий орган дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог пп. а п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого було встановлено заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (р. 18.1 Декларації) у вересні 2016 року на загальну суму 146762 грн.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя C.О. Бондар

Повний текст постанови складено 1 листопада 2017 року.