Справа № 760/1921/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/1921/17 Головуючий у 1-й інстанції: Оксюта Т.Г.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
ПОСТАНОВА
Іменем України

25 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Глущенко Я.Б.,
суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,
секретаря Андрієнко Н.А.,
за участю:

представника позивача: Лукашевича В.Л.,

представника відповідача Міністерства оборони України: Остапенка В.В.,

представника відповідача Адміністрації Держприкордонслужби України: Непийводи В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року, -

У с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач 1), Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі відповідач 2), у якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб; стягнути з відповідачів солідарно на його користь вказану одноразову грошову допомогу; зобов`язати відповідачів призначити та виплатити йому дану допомогу.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду зміні, з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач 1 протиправно не прийняв рішення за результатами розгляду питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності після звільнення з військової служби.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах СРСР в Афганістані з листопада 1986 року по 27 травня 1988 року.

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 03.03.2015 року №706 було встановлено, що поранення, контузія, захворювання позивача пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії.

Відповідно до виписки до акту МСЕК від 01.09.2014 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності з 23.06.2014 року у зв`язку з пораненням та захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії.

У серпні 2016 року позивач звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою про призначення йому відповідної одноразової грошової допомоги.

Адміністрацією Державної прикордонної служби України позивачу було відмовлено у виплаті такої допомоги з посиланням на те, що обов`язок щодо призначення та виплати вказаної допомоги чинним законодавством покладено на Міністерство оборони України.

У грудні 2016 року позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про прийняття рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду III групи, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Станом на час звернення до суду із даним позовом відповідь на вказану заяву позивач не отримав.

Уважаючи дії відповідачів щодо не призначення йому вищевказаної одноразової грошової допомоги протиправними, позивач звернувся у суд із даним позовом.

11 жовтня 2017 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у Міністерства оборони України було витребувано відомості щодо розгляду заяви позивача про призначення та виплату йому вищевказаної одноразової грошової допомоги. Однак, зазначені відомості останнім до апеляційного суду надані не було.

При цьому, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача 1 пояснив, що заява позивача про призначення одноразової грошової допомоги не розглядалася та будь-яке рішення з цього питання Міністерством оборони України прийнято не було, позаяк у відповідача 1 відсутні підстави для виплати такої допомоги, оскільки така має здійснюватися Адміністрацією Держприкордонслужби України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Як установлено п.п. б п.1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Аналогічна правова позиція наведена у рішеннях Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року по справі №21-466а14 та від 21 квітня 2015 року №21-135а15.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку № 795).

Пунктом 11 Порядку № 975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Згідно п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідачем 1 протиправно не розглянуто заяву позивачу про призначення йому одноразової грошової допомоги та не прийнято відповідного рішення.

Щодо доводів відповідача 1 про те, що оскільки позивач звільнився з прикордонних військ, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися Адміністрацією Державної прикордонної служби України, а не Міністерством оборони України, колегія суддів зазначає наступне.

Як установлено п. 17 Порядку № 975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Судом встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині, що входила до складу Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Ураховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі Міністерства оборони України, звідки його і було звільнено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обов`язок призначити та виплатити одноразову грошову допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, в розмірі встановленому ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», покладено на Міністерство оборони України.

Аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 вересня 2017 року у справі №263/6739/16-а.

Також, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що місцевим судом порушено вимоги чинного законодавства щодо підсудності даної справи.

Так, відповідно до п. 4 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З урахуванням того, що одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та про зобов`язання якої ставить питання позивач, відноситься до соціальних виплат, даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним.

Аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2016 року у справі №825/465/16.

Є безпідставними та надуманими покликання апелянта на те, що місцевим судом при розгляді справи порушено численні норми процесуального права, зокрема: протиправно не задоволено заяву про відвід; не залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи Одеський обласний військовий комісаріат, розглянуто справу у скороченому провадженні, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 183-2 КАС України, позаяк такі доводи не знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Так, судова колегія звертає увагу на те, що предметом розгляду даної справи є дії відповідачів щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, тобто вимоги у справі не стосуються прав, свобод, інтересів та обов`язків третіх осіб, у тому числі Одеського обласного військового комісаріату.

Таким чином, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та необхідність зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби.

Однак, колегія суддів уважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій відповідача 1 щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки, як зазначалося вище, Міністерством оборони України взагалі заява позивача про призначення такої виплати не розглядалося та рішення про виплату чи про відмову у виплаті не приймалося.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов до висновку про необхідність змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, виклавши абзац 2 її резолютивної частини в наступній редакції: «Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не розгляду (не прийняття відповідного рішення) заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

У решті постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою і підлягає залишенню без змін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 201, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року змінити. Викласти абзац 2 її резолютивної частини в наступній редакції: «Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не розгляду (не прийняття відповідного рішення) заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

У решті постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст постанови виготовлено 30 жовтня 2017 року).