Справа № 804/6970/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

27 жовтня 2017 р. Справа № 804/6970/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовський Р.З., перевіривши у місті Дніпро матеріали адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Озеленитель» до Приватного нотаріуса ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ

26.10.2017 Публічне акціонерне товариство Озеленитель (далі ПАТ Озеленитель, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Приватного нотаріуса ОСОБА_1(далі відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 (далі третя особа 1), Дніпропетровської міської ради (далі- третя особа 2), в якому просить рішення приватного нотаріуса, ОСОБА_1, про реєстрацію обєктів нерухомого майна, а саме: домоволодіння, обєкт житлової нерухомості та земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Миколи Зерова, 26 та присвоєння ним реєстраційних номерів: 101 - на земельну ділянку; 101 - на домоволодіння визнати незаконним та скасувати.

В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та Дніпропетровською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки на підставі рішення міської ради від 18.12.02. 11.10.2016 приватний нотаріус ОСОБА_1 зареєструвала право власності на обєкт нерухомого майна (домоволодіння) та на земельну ділянку за адресою позивача: вул ОСОБА_3 (Островського), 26, м. Дніпро, 49098 за ОСОБА_2. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не має жодного відношення до ПАТ Озеленитель, та не має власної будівлі або інших нерухомих обєктів на території вказаній у реєстраційному правочині, не проживає там та ніколи не зявлялась на вказаній території, не заявляла жодних прав стосовно зазначеної території. Також, на думку позивача, відповідач не дотримався приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у звязку з чим дійшов хибного і неправомірного висновку зафіксувати реєстрацію житлового будинку та земельної ділянки за ОСОБА_2

Після одержання позовної заяви суддя зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна позовна заява даному адміністративному суду.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що згідно державного акта №216 на постійне користування земельною ділянкою від 26 березня 1993 року Дніпропетровському радгоспу Декоративні культури, місцезнаходження вул. Островського №26 Дніпропетровською міською радою надано у постійне користування землі площею 450,78 га згідно плану.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 18 грудня 2002 року №139/5 вирішено передати ВАТ Озеленитель земельних ділянок в оренду строком на 15 років за адресою вул. Островського, 26 площею 12,3753 га кодом (код ДЗК 81424009) по фактичному розміщенню адміністративно виробничих будівель і площею 11,4652 га (код ДЗК 81424010) по фактичному розміщенню розсадника декоративних культур.

На підставі договору від 19 березня 2003 року ПАТ Озеленитель прийняв від Дніпропетровської міської ради на умовах оренди земельну ділянку площею 12,3753 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Ленінський район, вул. Островського, 26 для фактичного розміщення адміністративно виробничих будівель, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кодом 81424009 згідно з планом земельної ділянки.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка за кадастровим :08:492:0015 площею 55,8363 га, зареєстрована 22 листопада 2016 року Управлінням Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області за орендарем ВАТ Озеленитель, юридична адреса: 49490, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Островського, буд. 26.

При цьому, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.09.2017 року вбачається, що:

- 5 жовтня 2016 року Управління Держгеокадастру у м. Дніпро здійснило державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1196 га кадастровий номер :08:187:0003, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою м. Дніпро, вул. Зерова Миколи (Островського), земельна ділянка 26, власник ОСОБА_2, форма власності приватна, розмір частки 1/1;

- підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1463, виданого 11.10.2016 року;

- рішення про державну реєстрацію права з відкриття розділу здійснено приватним нотаріусом ОСОБА_1;

- на земельній ділянці площею 0,1196 га кадастровий номер :08:187:0003 розташоване домоволодіння загальною площею 61,3 кв.м., за адресою м. Дніпро, вул. Зерова Миколи (Островського), земельна ділянка 26, власник ОСОБА_2, форма власності приватна, розмір частки 1/1; підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1463, виданого 11.10.2016 року.

Таким чином, суд зазначає, що Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську:

- 5 жовтня 2016 року здійснило державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1196 га кадастровий номер :08:187:0003, право власності на яку в подальшому зареєстровано за ОСОБА_2;

- 22 листопада 2016 року здійснило державну реєстрацію земельної ділянки площею 55,8363 га кадастровий номер :08:492:0015, право користування на яку в подальшому зареєстровано за ПАТ Озеленитель.

З публічної кадастрової карти України (http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) згідно пошуку за кадастровими номерами :08:187:0003 та :08:492:0015 вбачається реєстрація спірних земельних ділянок, однак, з публічної карти не вбачається їх співпадання (повне або часткове накладення), у зв'язку із чим належить встановлювати чи Управлінням Держгеокадастру у м. Дніпропетровську зареєстровано за різними кадастровими номерами одну й ту ж саму земельну ділянку, у зв'язку із чим заявлено цей спір.

Вирішуючи питання підсудності заявленого спору адміністративному суду, суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб'єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, спір у справі, що розглядається, стосується захисту суб'єктивного цивільного права щодо володіння і користування земельною ділянкою, яка на підставі державного акту про право постійного користування та договору оренди належить позивачу, однак, з оскаржуваною реєстрацією право власності на земельну ділянку виникло у іншої фізичної особи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Поданий адміністративний позов про законність реєстраційних дій ґрунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право на земельну ділянку, до вирішення якого і поза звязком з яким не можуть бути розвязані питання, повязані з реєстрацією права власності на землю.

Викладений висновок суду про відсутність підстав для розгляду заявленого спору у порядку адміністративного судочинства відповідає неодноразово висловленій правовій позиції Верховного суду України, зокрема у постановах від 31 січня 2017 року по справі №21-1237а16, від 24 січня 2017 року по справі №815/6165/14, від 27 січня 2017 року по справі №201/3164/12.

Окремо належить зазначити відмінність у строках позовної давнини при зверненні до суду у порядку адміністративної та цивільної юрисдикції.

Суд дійшов висновку, що у разі прийняття приватним нотаріусом як державним реєстратором - суб'єктом владних повноважень, рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право між позивачем та третьою особою.

Ухвала про відмову у відкритті провадження не обмежує сторони у реалізації захисту свого права на земельну ділянку у порядку цивільного судочинства.

Суд зазначає, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

Вище наведена позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 11.11.2014 року по адміністративній справі №21-493а14, у постанові від 06.10.2015 року по адміністративній справі №21-1306а15.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що 12.10.2017 позивач вже звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з тим самим позовом, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, ухвалою суду від 17.10.2017 (справа №804/6628/17) позивачу було відмовлено у відкритті провадження та розяснено, що заявлений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд зазначає, що позивач правом на оскарження, передбаченим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався, та не оскаржив у Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 про відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства Озеленитель до Приватного нотаріуса ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення.

Розяснити позивачу, що заявлений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4