Справа № 817/1490/17
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 жовтня 2017 р. Р і в н е №817/1490/17

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Махаринця Д.Є., за участю секретаря судового засідання Холод Т.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про забезпечення адміністративного позову в справі за позовом:

ПП "Автотехнологія"
доТериторіального сервісного центру 5641 регіонального сервісного центру МВС України в Рівненській області
про зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ПП "Автотехнологія" звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального сервісного центру 5641 регіонального сервісного центру МВС України в Рівненській області про зобов'язання вчинення певних дій.

Ухвалою судді від 06 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

Позивачем було подано клопотання у якому він просить забезпечити адміністративний позов шляхом:

1) заборони Територіальному сервісному центру 5641 регіонального сервісного центру МВС України у Рівненській області до закінчення розгляду справи та до набрання постановленим рішенням законної сили вчиняти будь-які дії направленні на зняття з державного обліку, перереєстрацію, внесення будь яких змін в державний реєстр щодо власників за такими транспортними засобами :

1. BMWX5 VIN: WBAKS410900C34680, реєстраційний номер НОМЕР_1;

2. VOLKSWAGEN CADDY VIN: WV1ZZZ2KZEX068991, реєстраційний номер НОМЕР_2;

3. TOYOTA CAMRY VIN: JTNBF4FK603033876 , реєстраційний номер НОМЕР_3;

4. MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI VIN: WDB9036131R183079, реєстраційний номер НОМЕР_4;

5. MERCEDES-BENZ ATEGO 917D VIN: WDB9702351L314251, реєстраційний номер BK2263AM;

2) накласти арешт та передати на зберігання на штрафний майданчик Рівненського відділу поліції наступні транспортні засоби:

1. BMWX5 VIN: WBAKS410900C34680, реєстраційний номер НОМЕР_1;

2. VOLKSWAGEN CADDY VIN: WV1ZZZ2KZEX068991, реєстраційний номер НОМЕР_2;

3. TOYOTA CAMRY VIN: JTNBF4FK603033876 , реєстраційний номер НОМЕР_3;

4. MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI VIN: WDB9036131R183079, реєстраційний номер НОМЕР_4;

5. MERCEDES-BENZ ATEGO 917D VIN: WDB9702351L314251, реєстраційний номер BK2263AM;

Клопотання мотивоване тим, що відповідачем на підставі поданих підроблених документів було проведено перереєстрацію на третіх осіб, без будь якого погодження позивача та його засновника. В зв'язку з чим існує очевидна небезпека проведення неправомірних дій та процедур, пов'язаних зі зміною державної реєстрації на вищевказані транспортні засоби, шляхом зняття з державного обліку їх відчуження та перереєстрацію на третіх осіб, що завдасть незворотної шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а саме його праву власності, яке відповідно до ст.321 ЦПК України є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вирішуючи дане клопотання, суд враховує наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст.ст.117,118 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Частиною 4 статті 117 КАС України передбачено, що адміністративний позов, крім способу встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому виходячи із системного аналізу норм КАС України суд зауважує, що наявна небезпека застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Крім того, у разі забезпечення позову суду належить навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Для забезпечення адміністративного позову відповідно до статті 117 КАС України суд може: 1) зупинити дію всього рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборонити вчиняти певні дії.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВАСУ № 2 від 06.03.2008 р. застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до Територіального сервісного центру 5641 регіонального сервісного центру МВС України в Рівненській області у якому просить зобов'язати відповідача понвити державну реєстрацію спірних транспортних засобів за ПП "Автотехнологія".

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для застосування вищевказаних заходів забезпечення позову, оскільки у разі його задоволення забезпечується захист майнових прав позивача до ухвалення судового рішення по суті позовних вимог.

Крім того, позивачем запропоновано суду адміністративної юрисдикції забезпечити позов у спосіб кий фактично співпадає із інститутом арешту майна в кримінальному процесі, майна яке було предметом злочину в кримінальній справі. Водночас, суд адміністративної юрисдикції не наділений повноваженнями на виконання та контроль за виконанням рішень в кримінальних справах. Аналогічно, забезпечувати позов в адміністративному процесі з метою забезпечення виконання задоволених раніше вимог в справі цивільній є неприпустимим.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справах «Сокуренко і Стригун проти України» зазначається, що термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Також суд приходить до висновку про відсутність ознак очевидної протиправності такого рішення, окрім того, задоволення клопотання з цих мотивів мало б своїм наслідком передчасні висновки суду щодо протиправності такого рішення, оскільки дослідження його правомірності буде предметом судового розгляду адміністративної справи по суті.

Оскільки, в силу вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, а позивач належним чином не обґрунтував необхідності вжиття зазначених ним заходів забезпечення адміністративного позову, то у суду відсутні підстави для застосування заходів забезпечення адміністративного позову з мотивів, які наведені позивачем у клопотанні про забезпечення позову.

Сплачена сума судового збору позивачу не присуджується.

За таких обставин, у задоволення клопотання необхідно відмовити.

Керуючись статтями 117, 118 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Махаринець Д.Є.