Справа № 814/2111/17
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року Справа № 814/2111/17

м. Миколаїв

15:12

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Єрзікова О.М.,

представника позивача: Сергєєвої К.О.,

представника відповідача: Некрасової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «САНДОРА», с. Миколаївське, Вітовський район, Миколаївська область, 57262, вул. Новозаводська, 21, м. Миколаїв, 54028
до відповідачів:Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вул. Океанівська, 1-А, м. Миколаїв, 54052 Державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Шкляренко Світлани Володимирівни, вул. Океанівська, 1-А, м. Миколаїв, 54052
про:визнання незаконною бездіяльності; визнання незаконними дій; зобов'язання вчинити певні дії,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Сандора» (надалі - Товариство або позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати незаконними та необґрунтованими бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вітовського районного управління юстиції Шкляренко Світлани Володимирівни в частині відмови в закритті виконавчого провадження ВП № 41432530;

визнати незаконними та необґрунтованими дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вітовського районного управління юстиції Шкляренко Світлани Володимирівни в частині вимоги сплатити виконавчий збір в рамках виконавчого провадження ВП № 41432530;

зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вітовського районного управління юстиції Шкляренко Світлану Володимирівну закрити виконавче провадження ВП № 41432530.

Відповідачами у справі Товариство визначило Відділ державної виконавчої служби Вітовського районного управління юстиції (Вітовський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, надалі - Відділ або відповідач) і державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вітовського районного управління юстиції Шкляренко Світлану Володимирівну.

В обґрунтування позовних вимог Товариство вказало, що, в порушення вимог Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон), Відділ не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, а державний виконавець Відділу Шкляренко С.В. в усній формі вимагала від Товариства сплати виконавчого збору.

Згідно з частиною третьою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відділ подав письмові заперечення проти адміністративного позову (ар. с. 34-36), в яких зазначив, що перешкодою у винесенні постанови про закриття виконавчого провадження ВП № 41432530 є несплата Товариством виконавчого збору.

В судовому засіданні представник Товариства вимоги адміністративного позову підтримала, представник Відділу просила у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Постановою від 22.02.2013 № 17, що є виконавчим документом, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області (надалі - Інспекція) наклала на Товариство штраф в сумі 1 032 300 грн. (ар. с. 14-15).

11.01.2014 Відділ відкрив виконавче провадження ВП № 41432530 з виконання вказаної постанови. У постанові про відкриття виконавчого провадження був зазначений строк для добровільного виконання Товариством виконавчого документу - до 18.01.2014 (ар. с. 13).

Посилаючись на пункт 5 частини першої статті 37, статтю 39 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (надалі - Закон № 606), 23.01.2014 Відділ зупинив виконавче провадження № 41432530 до розгляду по суті справи № 814/4528/13-а (Миколаївський окружний адміністративний суд) за позовом Товариства до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про визнання постанови Інспекції від 22.02.2013 № 17 протиправною.

Постановою від 05.04.2017 Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив Товариству у задоволенні позову. Постанову суду було залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017.

03.10.2017 Товариство платіжним дорученням № 1 638 100 796 перерахувало суму штрафу (1 032 300 грн.) до державного бюджету (ар. с. 19).

Листом від 06.10.2017 № 10-05-1753 Товариство, з урахуванням факту виконання постанови Інспекції в добровільному порядку, просило Відділ закрити виконавче провадження № 41432530 (ар. с. 9).

09.10.2017 Відділ, з посиланням на частину 5 частини першої статті 35 Закону, виніс постанову про поновлення виконавчого провадження № 41432530. Згідно з цією нормою, після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Крім того, листом від 09.10.2017 № 16254 Відділ запропонував Товариству сплатити виконавчий збір в сумі 103 230 грн. (10 відсотків від суми штрафу) та витрати виконавчого провадження в сумі 200 грн. У листі Відділ навів зміст частини п'ятої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону.

В судовому засіданні представник Відділу пояснила, що, на її думку, обов'язок щодо сплати виконавчого збору виник у Товариства 09.10.2017, після того, як Відділ поновив виконавче провадження. Також представник відповідача наполягала на тому, що в даному випадку сплата виконавчого збору має відбуватися не на підставі відповідної постанови, а в силу закону.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Як вказано у пункті 7 розділу XIII Закону, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

До 05.10.2016 (дата набрання чинності Законом) питання стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій) були врегульовані статтями 28 та 41 Закону № 606 відповідно. Так, згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Відповідно до частини п'ятої статті 41 Закону № 606, постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Постанов про стягнення виконавчого збору та про стягнення з Товариства витрат виконавчого провадження до 05.10.2016 Відділ не виніс, відповідно, у позивача не було обов'язку щодо сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Як вказано вище, 09.10.2017 Відділ виніс постанову про поновлення виконавчого провадження № 41432530.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Факт виконання Товариством в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (перерахування до державного бюджету суми штрафу за постановою Інспекції) підтверджений належним доказом і не спростований відповідачем.

Згідно з частиною другою статті 39 Закону, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Жодних умов або обмежень, які б могли стати перешкодою для закінчення виконавчого провадження, вказана норма не містить.

Таким чином, 09.10.2017 Відділ був зобов'язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 41432530.

Доводи відповідача, про те, що 09.10.2017 у Товариства виник обов'язок щодо сплати виконавчого збору в сумі 103 230 грн. суд відхиляє. Згідно з частиною третьою статті 40 Закону, у разі зокрема закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону) частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Отже, Законом чітко встановлено, що стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження здійснюється на підставі відповідної постанови державного виконавця.

Відсутність постанови про стягнення виконавчого збору свідчить про безпідставність вимог Відділу.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158 - 163, 167, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, що полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 41432530.

3. Визнати протиправними вимоги Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Сандора» виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 41432530.

4. Зобов'язати Вітовський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 41432530.

5. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНДОРА» судовий збір у сумі 4800 грн., сплачений платіжним дорученням від 13.10.2017 № , за рахунок бюджетних асигнувань Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Птичкіна

Постанова оформлена у відповідності до статті160 КАС України

та підписана суддею 30 жовтня 2017 року