Справа № 234/5226/17
Суддя: Демидова В. К.
Дата ухвалення: 2017-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 234/5226/17
Провадження № 2-а/234/382/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі :

судді- Демидової В.К.,

при секретарі- Містюкевич І.Ю.,

за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Краматорську

справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 березня 2017 року виконуючим обовязки начальника Краматорського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області ОСОБА_2 прийнято постанову ПН МДО 047799, якою він визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Вважає постанову такою, що прийнята з порушенням процесуального та матеріального права, які полягають в наступному.

Він є громадянином ОСОБА_3 Федерації. Отримавши дозвіл на еміграцію в Україну, 23 березня 2016 року, він отримав посвідку на постійне проживання в Україні.

Невдовзі, 12 травня 2016 року мало наступити його 45-річчя, що тягне необхідність заміни посвідки. Тому, при отримання посвідки, він запитав у посадової особи, що видавала йому посвідку порядок її заміни. На це він отримав відповідь, що, після настання 45 років, у річний термін, необхідно звернутись до органу міграційної служби за місцем проживання для обміну посвідки на постійне проживання. Таким чином, отримана в березні 2016 року посвідка на постійне проживання в Україні є належним документом, що підтверджує право постійного проживання у термін більш, ніж 1 рік.

Виконуючи вимоги посадовця міграційної служби, 22 березня 2017 року він прибув до Краматорського міського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області та подав документи для обміну посвідки на постійне проживання в Україні, відповідно до переліку.

29 березня 2017 року він був викликаний у відділ, де йому повідомили, що він, нібито порушив строки обміну посвідки, та, що це тягне адміністративну відповідальність.

Він заперечував свою провину, стверджуючи, що його було повідомлено про річний термін для заміни посвідки, але, не зважаючи на заперечення, йому було одночасно видано протокол про адміністративне правопорушення та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та запропоновано ознайомитись, за бажанням викласти в протоколі пояснення та розписатись, що він і зробив.

Проаналізувати обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та рішення, відображене в оскаржуваній постанові, він отримав можливість, лише згодом, коли спромігся ознайомитись з відповідними правовими нормами.

Відповідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 278 КУпАП Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи пре адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається д адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників адвоката.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особі яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засідані заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуюті докази і вирішуються клопотання.

Порушення зазначених процесуальних норм закону відповідачем позбавило його реалізації майже усіх прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

За умови надання йому можливості зрозуміти суть правопорушення, обставини які були викладені в протоколі, надання розумного строку для підготовки до розгляду справи, він би надав відповідні докази своєї невинуватості, зміг би скористатись правом на захист і таке інше.

Таким чином, розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності відбувся з грубим порушенням процесуального права, що позбавило встановити фактичні обставини, які виключають наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Щодо застосування норм матеріального права при розгляді справи про адміністративне правопорушення, то застосована норма, яка не підлягала застосуванню, а семе, п. 9, 16 Порядку оформлення, виготовлення та видачі посвідок на постійне проживання в Україні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року (далі Порядок), зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з Постановою КМ № 453 від 22.07.2016 року.

П.16 Порядку в редакції станом на 12 травня 2016 року, тобто на день настання його 45-річчя, містив наступне: «Для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1-4 і 6 пункту 15 цього Порядку.» - це вичерпний зміст зазначеного пункту.

П. 4 Постанови КМ № 453 від 22.07.2016 року містить наступне.

Пункт 16 доповнити абзацами такого змісту:

Зазначені документи іноземець та особа без громадянства подають не пізніше ніж через місяць після досягнення відповідного віку.

У разі коли досягнення відповідного віку тягне за собою обмін паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, документи для обміну посвідки подаються не пізніше ніж через місяць після отримання нового паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства.

Посвідка, обмін якої не проведено в зазначені строки, визнається недійсною.

Відповідо до ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Ч. 1 ст. 8 КУпАП передбачає, що закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Таким чином, на момент настання 45-річного віку жодним законом або іншим нормативним актом не було встановлено місячного терміну для заміни посвідки на постійне проживання в Україні. Так само не існувало норми, за якої посвідка, обмін якої не проведено в зазначені строки, визнається недійсною.

З огляду на неприпустимість зворотної сили закону у часі відповідач неправильно застосував вказані правові норми.

За відсутності ознаки недійсності документа, або документа, термін дії якого закінчився, відсутня обєктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП.

Субєктивна сторона складу зазначеного правопорушення передбачає умисел на проживання в Україні без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами, або документами, строк дії яких закінчився. Наявність прямого умислу в нього проживати за недійсними документами, за умови можливості заміни посвідки є дурницею, суперечиті здоровому глузду, жодним чином не доведена, відтак відсутня.

Отже, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. ст. 203 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підляга закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому просить визнати постанову ПН МДО 047799 від 29 березня 2017 року, про накладення на нього адміністративного стягнення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, прийнятою у протиправний спосіб.

Скасувати постанову ПН МДО 047799 від 29 березня 2017 року, про накладення на нього адміністративного стягненя передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, як незаконну та закрити провадженн справі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що правовими підставами, які регулюють порядок перебування, в'їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-УІ (далі - Закон).

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначає Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251.

Як свідчать документи, надані позивачем до суду та наявні в ГУ ДМС у Донецькій області, 29 березня 2017 року під час перевірки документів громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_1, було встановлено порушення іноземцем правил перебування в Україні, а саме: проживання за недійсними документами за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 №453 було внесено зміни до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання. Таким чином, з цього моменту почалася дія норми законодавства, згідно з якою, у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- і 45-річного віку, вони зобовязані здійснити обмін посвідки на постійне проживання у строки, передбачені абз. 2 та 3 п. 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку необхідно подати документи, зазначені у підпунктах 1-4 і 6 пункту 15 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, а саме:

1) заява, зразок якої встановлюється МВС;

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу бе громадянства (після предявлення повертається), та його копія;

3) посвідка, що підлягає обміну;

4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджу наявність пільг щодо його сплати;

6) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4 сантиметра (на матовому папері).

Зазначені документи іноземець та особа без громадянства подають пізніше ніж через місяць після досягнення відповідного віку.

Посвідка, обмін якої не проведено в зазначені строки, визнається недійсною.

Слід зазначити, що вчинене адміністративне правопорушення, в розумінні ст. 38 КУпАП є триваючим правопорушенням, під яким розуміють провину, пов'язану з тривалим, безперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, мешкання без паспорта або проживання за недійсними документами), припиняються вони або виконанням регламентованих обов'язків, або залученням винної в невиконанні особи до відповідальності.

Адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, є наслідком протиправної бездіяльності. Тобто характеризується тим, що позивач, внаслідок своєї бездіяльності знаходився в стані безперервного продовження цієї бездіяльності до моменту притягнення його до адміністративної відповідальності.

Проживання позивача в Україні за недійсними документами безперервно порушували закон протягом відповідного часу. Весь цей час позивач безперервно здійснював правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Стосовно дії вказаного нормативного акта у часі слід зазначити, що згідно з розясненнями до Конституції України не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що «до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце». При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).

Згідно зі ст. 16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. Питання про відповідальність за адміністративні правопорушення, вчинені на території України іноземцями, які згідно з чинними законами та міжнародними договорами України користуються імунітетом від адміністративної юрисдикції України, вирішуються дипломатичним шляхом.

Відповідно до ст. 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 200, 201, частина перша статті 203, статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Відповідно до вимог Наказу МВС України «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України» від 28.08.2013 № 825, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за № 1654/24186, встановлено порядок оформлення, розгляду та обліку матеріалів про адміністративні правопорушення посадовими особами апарату Державної міграційної служби України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які мають право складати протоколи, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Згідно із ст. 23 Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до покладених повноважень та на виконання вищезазначених вимог 29 березня 2017 року Краматорським МВ ГУ ДМС у Донецькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДО 047799 стосовно громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія протоколу додається). Розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено на 29.03.2011 року об 11 годині 30 хвилин у приміщенні Краматорського МВ ГУ ДМС у Донецькій області. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення ПН МДО 047799. Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП на позивача було накладено адміністративне стягнення у розмірі 510 грн., що становить мінімальний розмір передбаченої санкції. Копію постанови про накладення адміністративного стягнення було надано позивачу під особистий підпис.

Позивач зазначає, що він був позбавлений реалізації майже усіх прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Але зазначене твердження спростовується даним, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення ПР МДО 047799 від 29.032017, на другому аркуші якого наявні дані про те, що ОСОБА_1 було розяснено зміст ст. 63 Конституції України, а також його права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП, що засвідчено особистим підписом позивача. З цього простежується, що в діях працівників Краматорського МВ ГУ ДМС у Донецькій області відсутні ознаки протиправних дій відносно позивача та в повній мірі забезпечено реалізацію прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Натомість від позивача під час розгляду справи про адміністративні правопорушення не надійшло жодних заяв або клопотань.

Враховуючи те, що позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, вважає, що позивач не довів належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Головне управління Державної міграційної служби в Донецької області як орган державної влади повинно діяти у спосіб визначений законом та в межах наданих повноважень. Тому вважає, що дії посадових осіб ГУ ДМС не виходять за межі Законів та підзаконних актів України.

На підставі викладеного просить відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позову до ГУ ДМС у Донецькій області про визнання прийнятою у протиправний спосіб та скасування постанови ПН МДО 047799 від 29.03.2017 року про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Суд заслухавши, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Стаття 9 ч.1 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст..251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 203ч.1 КУпАП передбачає адміністративне стягнення за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, у виді штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що 29 березня 2017 року головним спеціалістом Краматорського МВ ГУДМС України в Донецькій області ОСОБА_6 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДО № 047799 відносно ОСОБА_1, за ст.203ч.1 КУпАП, за те, що ОСОБА_1, який є громадянином РФ, після досягнення 45- річного віку своєчасно не звернувся для зміни посвідки на постійне проживання в Україні та з 22 серпня 2016 року до теперішнього часу мешкав в Україні по недійсній посвідці на постійне проживання в Україні , чим порушив п.9,16 Порядку оформлення, виготовлення та видачі посвідок на постійне проживання в Україні , затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 28 березня 2012 року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 203ч.1 КУпАП.

Вищевказаний протокол складений компетентною особою і повністю відповідає вимогам ст..256 КУпАП.

З вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення також вбачається, що ОСОБА_1 розяснені його права та обовязки, передбачені ст..63 Конституції України, ст..268 КУпАП і повідомлено, що розгляд справи відбудеться 29 березня 2017 року, об 11 годин 30 хвилин, у приміщенні територіального органу Державної міграційної служби України, про що в протоколі є його письмовий підпис та відсутні будь-які його заперечення чи клопотання з викладених питань.

При складанні протоколу ОСОБА_1 власноручно написав письмові пояснення в протоколі про адміністративне правопорушення, в яких вказав, що він не замінив посвідку на проживання по досягненню 45- річчя, оскільки при отриманні 23 березня 2016 року посвідки на проживання працівники ДМС повідомили йому, що посвідку на проживання необхідно буде замінити протягом року , після досягнення 45-річчя. Про те, що відбулися зміни у законодавстві, його ніхто не попідмовляв.

Постановою головного спеціаліста Краматорського МВ ГУДМС України в Донецькій області ОСОБА_6, серії ПН МДО № 047799 від 29 березня 2017 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.203 ч.1 КУпАП у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначає Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 №453 було внесено зміни до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання. Таким чином, з цього моменту почалася дія норми законодавства, згідно з якою, у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- і 45-річного віку, вони зобовязані здійснити обмін посвідки на постійне проживання у строки, передбачені абз. 2 та 3 п. 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку необхідно подати документи, зазначені у підпунктах 1-4 і 6 пункту 15 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, а саме:

1) заява, зразок якої встановлюється МВС;

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу бе громадянства (після предявлення повертається), та його копія;

3) посвідка, що підлягає обміну;

4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджу наявність пільг щодо його сплати;

6) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4 сантиметра (на матовому папері).

Зазначені документи іноземець та особа без громадянства подають пізніше ніж через місяць після досягнення відповідного віку.

Посвідка, обмін якої не проведено в зазначені строки, визнається недійсною.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач проживав в Україні за недійсними документами.

Таким чином, ніяких достовірних доказів, які б спростовували винність позивача в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.203ч.1 КУпАП, позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні даного адміністративного позову про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 15, 17-19, 99, 122, 158-163, 186 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. апеляційна скарга на постанову суду подається в адміністративний апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В.К.Демидова