Справа № 752/13400/17
Суддя: Ладиченко С. В.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/414/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Ладиченко С.В.

за участю секретаря - Мороз О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач просить суд: 1)визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови йому у перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням заробітної плати державного службовця відповідної посади за останнім місцем роботи на державній службі; 2)Зобов'язати Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити йому перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2015 року в розмірі 88% від заробітної плати державногослужбовця відповідної посади, з якої йому призначено пенсію, без обмеження граничного розміру пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1012 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та на підставі довідки № 11-16/207 від 05.04.2017 року з розрахунку: 4326 грн. - посадовий оклад, 140 грн. 00 коп. - надбавка за ранг, 1116 грн. 50 коп. - надбавка за вислугу років, 432 грн. 60 коп. - надбавка за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, 2291 грн. 25 коп. - надбавка за інтенсивність праці 2664 грн. 82 коп. - премія, 4326 грн. - матеріальна допомога.

У мотивування позовних вимог вказує, що з 01.06.2011 року він отримує пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 88 % від заробітної плати державного службовця.

24.07.2017 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки Державної аудиторської служби України № 11-16/207 від 05.04.2017 року про заробітну плату заступника директора Департаменту державного фінансового аудиту діяльності суб'єктів, з якої йому призначено пенсію, але відповідач відмовив йому в перерахунку пенсії.

Вважає таку відмову незаконною посилаючись на те, що за законодавством що діяло на момент виходу його на пенсію передбачалось право на перерахунок пенсії держслужбовця, та вважає що до нього повинен застосовуватись закон «Про державну службу» у старій редакції.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги заявлені за позовом підтримує, та просить позов задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти задоволення позову, та звернув увагу, що позивач не подавав довідку про заробітну плату заступника Департаменту державного фінансового аудиту Державної аудиторської служби України, а безпідставно вважає такою довідкою лист «Про надання інформації» (а.с.12)який не має для перерахунку пенсії ніякого нормативно-правового значення.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що з 01.06.2011 року позивач отримує пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 88 % від заробітної плати державного службовця.

Пунктами 4,5 Постанови КМУ від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» в редакції до 15.12.2015 року, передбачалось, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету міністрів України(для службовців національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності законом України від 16.01.2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам визначається виходячи із сум заробітної плати яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

З 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року» № 889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року. Порядок призначення таких пенсій затверджено постанову Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 «Про деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», яка застосовується починаючи з 1 травня 2016 року.

Згідно зі ст. 90 Закону України «Про державну службу» Пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016р. Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, з 01.05.2016р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-УІІІ від 10 грудня 2015 року втратив чинність Закон № 3723 крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах10 і 12 нього розділу.

Згідно з пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу» № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 «Про деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» тимчасово, по 31 грудня 2016 року:

-пенсії/щомісячне довічне грошове утримання особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють напосадах державної служби в державних органах, визначених Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-УІІІ "Про державну службу", а також на посадах та на умовах, передбачених Законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", не виплачуються;

-у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-ХІІ "Про державну службу" (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше ніж 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2017 р. пенсія, призначена відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-ХІІ "Про державну службу" , у період роботи на посадах державної служби в державних органах, визначених Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-УІІІ "Про державну службу", а також на посадах та на умовах, передбачених Законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється.

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2016 р., максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-УІІІ "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-ХІІ "Про державну службу" (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу":

-мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

-займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" , з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-УІП "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають:

чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.;

61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.;

жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливостіпроведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723.

Постанова КМУ від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» не може бути застосована у спірних правовідносинах оскільки вона була пов'язана з перерахунком пенсії який на теперішній час не передбачений Законом України «Про державну службу».

Також суд погоджується з позицією представника відповідача в судовому засіданні що у позивача відсутня довідку про заробітну плату заступника Департаменту державного фінансового аудиту Державної аудиторської служби України, оскільки він безпідставно вважає такою довідкою лист «Про надання інформації» (а.с.12).

Відмова відповідача у перерахунку позивачу розміру пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав або позбавленням його права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Суд також враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 ( v002p710-99 ) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України ( 254к/96-ВР) , здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України ( 384/2011 ) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У спірних правовідносинах Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснювало свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством.

Суд не може підміняти собою законодавчий орган, встановлюючи додаткові підстави для призначення пенсії своєю постановою там де вони не визначені законодавчим органом.

З огляду на викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 18, 19, 104, 105, 106, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутніми в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отриманні копії постанови.

Суддя: С.В. Ладиченко