Справа № 825/1489/17
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року Чернігів Справа № 825/1489/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дякова В.І.,

за участю секретаря - Лазаренко В.Г.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Чернігові справу за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Цукровик" до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Цукровик" (далі- СТОВ "Цукровик") звернулось до суду з позовом про:

- визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо ненадання дозволу Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Цукровик на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 19,5 га, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та зазначена у викопіюванні з планових матеріалів, на якій знаходяться будівлі, належні СТОВ Цукровик на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Богданівською сільською радою Прилуцького району 28.12.2012, за адресою: землі Богданівської сільської ради, автодорога Чернігів-Прилуки-Пирятин, 176 км +540 м,1;

- зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у встановлений чинним законодавством термін надати дозвіл Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Цукровик на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 19,5 га, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та зазначена у викопіюванні з планових матеріалів, на якій знаходяться будівлі, належні СТОВ Цукровик на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Богданівською сільською радою Прилуцького району 28.12.2012, за адресою: землі Богданівської сільської ради, автодорога Чернігів-Прилуки-Пирятин, 176 км +540 м,1.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що звернувшись до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 19,5 га, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та зазначена у викопіюванні з планових матеріалів, на якій знаходяться будівлі, належні СТОВ Цукровик. Проте, відповідачем листом від 07.07.2017 за вих. № 28-25-0,332-11916/2-17 було повідомлено про відсутність правових підстав для надання дозволу на розроблення документації землеустрою з мотивів віднесення спірних земельних ділянок на підставі державного акту до земель колективної власності колишнього «Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини», вказаний акт який на сьогодні не скасований, а право колективної власності не припинено.

Також, позивач зауважує на тому, що відповідно до листа від ОСОБА_3 райдержадміністрації від 14.04.2017 розпорядженням ОСОБА_3 РДА від 29.04.2000 за № 182 в процесі реорганізації «Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини» було зареєстровано СТОВ «Вікторія», як юридичного правонаступника КСП «Бубнівщинське» та «Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини». СТОВ «Вікторія» було зареєстровано, як юридична особа, 29.04.2000, але припинило свою діяльність, що підтверджується витягом з ЄДР. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 346 Цивільного кодексу України у випадку припинення юридичної особи припиняється право власності. Тому, на даний час фактично відсутній власник зазначеної вище земельної ділянки, оскільки механізм скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за власником - юридичною особою, яка припинила свою діяльність, чинним законодавством України ніяким чином не передбачено. Таким чином, після ліквідації СТОВ «Вікторія» земельні ділянки повинні у відповідності до частини 2 статті 19 Земельного кодексу України перебувати в запасі. Однак вказані обставини не були враховані відповідачем та протиправно відмовлено у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 19,5 га, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях (а.с. 47-53) та вказав, що на сьогодні законодавством не врегульовано питання щодо повноважень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування в частині розпорядження землями колективної власності, надання земельних ділянок із земель колективної власності. Також зазначив, що видання відповідного наказу "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою" в даному випадку є саме дискреційними повноваженнями Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, і перебирання таких повноважень субєкта владних повноважень на себе судом буде суперечити принципу законності. Також, зазначив, що в клопотанні СТОВ «Цукровик» від 08.06.2017 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою не було зазначено для якого цільового призначення він мав намір відвести земельну ділянку в оренду. З огляду на вищенаведене, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області вважає, що діяло виключно в межах та у спосіб, визначені чинним законодавством та не мало правових підстав для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В результаті викупу позивачем майнових паїв у Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини (ПСПВЯ), Богданівською

сільською радою Прилуцького району 28.12.2012 було видано

СТОВ «Цукровик» свідоцтво про право власності на нерухоме майно - комплекс будівель та споруд, що знаходяться на землях Богданівської сільської ради за межами

населеного пункту (автодорога Чернігів-Прилуки-Пирятин, 176 км+540м, 1) (а.с. 11).

Право власності на обєкти нерухомого майна зареєстровано за позивачем 28.12.2012, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 28.12.2012 № 37046090 (а.с. 12).

СТОВ Цукровик листом від 05.04.2017 за вих. № 5/4 для вирішення питання щодо наявності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій знаходяться зазначені вище будівлі, та щодо державної реєстрації таких документів звернулося із відповідною заявою до начальника Міськрайонного управління у ОСОБА_3 районі та м. Прилуках ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області (а.с. 13).

Листами начальника Міськрайонного управління у ОСОБА_3 районі та м. Прилуках ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 11.04.2017 та від 12.09.2017 позивача було повідомлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, на якій знаходяться об'єкти нерухомого майна, належні СТОВ «Цукровик» на праві власності, знаходиться в межах колективної власності «Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини» (а.с. 15, 16).

ОСОБА_3 райдержадміністрації від 14.04.2017 вих. № 2.3-15/1458 позивача повідомлено, що розпорядженням ОСОБА_3 РДА від 29.04.2000 за № 182 було зареєстровано СТОВ «Вікторія», як юридичного правонаступника в процесі реорганізації КСП «Бубнівщинське» та «Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини» (а.с. 18, 19).

СТОВ «Вікторія» було зареєстровано, як юридична особа, 29.04.2000, припинило свою діяльність 02.04.2005 у звязку з визнанням банкрутом, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 16.05.2017 (а.с. 21-22).

08.06.2017 СТОВ «Цукровик» звернулося до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 19,5 га, що знаходиться на території Богданівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області (зазначена у викопіюванні з планових матеріалів, на якій знаходяться будівлі, належні СТОВ «Цукровик» за адресою: землі Богданівської сільської ради, автодорога Чернігів- Прилуки-Пирятин, 176 юл+540м,1), надавши копії усіх необхідних документів (а.с. 32).

07.07.2017 ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило позивача про відсутність правових підстав для надання дозволу на розроблення документації землеустрою з мотивів віднесення спірних земельних ділянок на підставі державного акту до земель колективної власності колишнього «Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини», вказаний акт не скасований, а право колективної власності не припинено (а.с. 34).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позов до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на наступне.

Кожному громадянину України, згідно статті 14 Конституції України гарантується право на землю.

Статтею 33 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (далі Закон № 2768) земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Пунктом "в" ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 121 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

У відповідності до ч 2 ст. 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

При цьому, пункт "а" ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України визначає те, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Аналіз положень ст. 22 та ст. 33 Земельного кодексу України визначає право громадян набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Статтею 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003 № 742-IV визначено, що особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів.

Діяльність, пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Окрім того, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про особисте селянське господарство" передбачено, що до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім'ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Отже, законодавством України передбачена можливість набувати громадянами України у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм, визначених ст. 121 Земельного кодексу України за рахунок земель сільськогосподарського призначення до яких в тому числі відносяться і несільськогосподарські угіддя.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч.8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 14.01.2015 № 15 (далі - Положення) визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом ОСОБА_4 України через Віце-прем'єр-міністра України - ОСОБА_4 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з пп. 31 та пп. 50 п. 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі сільськогосподарського призначення (ст.19 Земельного кодексу України).

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Земельного кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Отже, земельні ділянки, які перебувають у запасі, мають бути віднесені до певної категорії земель за їх цільовим призначенням, у тому числі земель сільськогосподарського призначення.

У відповідності до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим.

З матеріалів справи вбачається, що СТОВ «Цукровик» звернулося до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 19,5 га, що знаходиться на території Богданівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області (зазначена у викопіюванні з планових матеріалів, на якій знаходяться будівлі, належні СТОВ «Цукровик» за адресою: землі Богданівської сільської ради, автодорога Чернігів- Прилуки-Пирятин, 176 юл+540м,1), надавши копії усіх необхідних документів (а.с. 32)

Як вбачається з самого клопотання від 06.06.2017 вих. № 591, позивачем не було в ньому зазначено для якого цільового призначення він мав намір відвести земельну ділянку в користування.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, як вбачається із вище викладеного, чинне законодавство встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Посилання позивача на визначений частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є необґрунтованим, оскільки , стаття 118 Земельного кодексу України передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами із земель державної або комунальної власності.

Тобто, рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається щодо земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, а спірна земельна ділянка знаходиться у колективній власності, що підтверджується викопіюванням земельної ділянки з проекту роздержавлення земель «Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини» та листом - відповіддю Міськрайонного управління у ОСОБА_3 районі та м. Прилуках Головного управління Дергеокадастру у Чернігівській області від 12.09.2017 (а.с. 16).

Крім того, відповідно до Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720 землі сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя) паюванню не підлягали.

Частиною першою статті 30 Земельного кодексу України передбачено, що при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Разом з тим, статтею 5 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 18 грудня 1990 року № 561-XII, втратив чинність з 01.01.2002 року на підставі Кодексу № 2768-ІІІ від 25.10.2001) передбачалося, що землі загального користування (внутрігосподарські шляхи, полезахисні лісосмуги та інші ґрунтозахисні насадження, гідротехнічні споруди тощо) колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів та акціонерних товариств, що ліквідуються або збанкрутілі, передаються у відання відповідних місцевих ОСОБА_4 народних депутатів.

З матеріалів справи вбачається, що роздержавлення земель «Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини» у звязку з його розукрупненням КСП «Бубнівщинське» та знаходження земельних ділянок, щодо яких позивач має намір розроблення проекту землеустрою, в межах колективної власності «Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини» затверджене рішенням першої сесії двадцять третього скликання від 24.04.1998 року Богданівської сільської ради.

У відповідності до розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації Чернігівської області від 29.04.2000 № 182 «Линовицького пайового сільськогосподарського підприємства по виробництву яловичини» припинено (реорганізовано), юридичним правонаступником якого стало СТОВ «Вікторія», яке ліквідовано у звязку з визнанням банкрутом, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 16.05.2017 (а.с. 21-22).

Розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 6 вересня 2012 року № 5245-VІ (далі - Закону) встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

У державній власності залишаються усі землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Згідно із статтею 84 Кодексу право державної власності на землю набуваються і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

З набранням чинності Закону України від 6 вересня 2012 року № 5245-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, для всіх потреб, відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу наділені центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Зважаючи на вищевикладене, зазначаємо, що у разі відсутності рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про припинення права колективної власності на земельні ділянки (несільськогосподарські угіддя) реформованих колективних сільськогосподарських підприємств, при розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення під господарськими будівлями та дворами, необхідно керуватися статтею 30 Земельного кодексу України.

У відповідності до статті 30 Земельного кодексу України при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку. Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

Враховуючи викладене, відсутність доказів, які б підтверджували передачу зазначеної земельної ділянки до земель державної власності суд дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не мало правових підстав щодо надання відповідного дозволу на розроблення документації із землеустрою та про відсутність підстав для задоволення повної вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо ненадання дозволу Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Цукровик на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 19,5 га, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та зазначена у викопіюванні з планових матеріалів, на якій знаходяться будівлі, належні СТОВ Цукровик на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Богданівською сільською радою Прилуцького району 28.12.2012, за адресою: землі Богданівської сільської ради, автодорога Чернігів-Прилуки-Пирятин, 176 км +540 м,1.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у встановлений чинним законодавством термін надати дозвіл Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Цукровик на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 19,5 га, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та зазначена у викопіюванні з планових матеріалів, на якій знаходяться будівлі, належні СТОВ Цукровик на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Богданівською сільською радою Прилуцького району 28.12.2012, за адресою: землі Богданівської сільської ради, автодорога Чернігів-Прилуки-Пирятин, 176 км + 540 м,1, то суд вважає, що вона також задоволенню не підлягає зважаючи на наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Зазначене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України викладеною у постанові від 21.10.2010 № П-278/10.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як субєкт владних повноважень довів правомірність своїх дій.

Враховуючи викладене, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Цукровик" необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, повязані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Цукровик" відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.І. Д'яков