Справа № 541/2006/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017 р.Справа № 541/2006/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.09.2017 по справі № 541/2006/17

за позовом ОСОБА_1

до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про стягнення державних пенсій,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із адміністративним позовом до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь державні пенсії в якості відшкодування шкоди здоров'ю за втрату працездатності, у розмірі не меншому ніж 8,75 мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щомісячно, без строку.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.09.2017 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви до 26 вересня 2017 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 25.10.2017 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що подана позовна заява не відповідає вимогам п.4 ч.1 ст. 106 КАС України, так як зміст позовних вимог є неконкретним, а саме не зазначено вид державної пенсії, період її стягнення, ставиться питання про стягнення пенсії в рахунок відшкодування шкоди, однак не вказується якими діями заподіяна шкода, що суперечить ч. 3 ст. 105 КАС України, та позбавляє суд можливості розглянути належним чином справу з урахуванням заяви позивача про розгляд у порядку скороченого письмового провадження. Також суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що мотивувальна частина позовної заяви також не містить чітких посилань та умовиводів, які обґрунтовують позовні вимоги, або дають можливість зрозуміти правові обґрунтування підстав заявлених вимог та їх зміст.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Статтею 105 КАС України визначено форму і зміст адміністративного позову.

Частиною 1 статті 105 КАС України визначено, що адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або його представником.

Під змістом позовних вимог мається на увазі визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з частиною четвертою статті 105 КАС України, який повинен формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

У частині четвертій статті 105 КАС України зазначено про вимоги, які може містити адміністративний позов.

Статтею 106 КАС України встановлено вимоги до позовної заяви, відповідно до яких в позовній заяві повинні зазначатися зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини першої статті 108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Таким чином, якщо позивач не дотримав якоїсь із вимог до позовної заяви і відсутність певної інформації не дає можливості суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі та виконати обов'язок з повідомлення про це осіб, які беруть участь у справі, суд залишає позовну заяву без руху і пропонує позивачеві виправити виявлені недоліки.

Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами, позивачем було дотримано вимоги щодо форму та змісту адміністративного позову, конкретизовано відповідача - Миргородське ОУПФУ Полтавської області та вказано обраний ним спосіб захисту порушених прав - шляхом зобов'язання стягнути з відповідача на його користь державні пенсії в якості відшкодування шкоди здоров'ю за втрату працездатності, тобто дотримано основні вимоги до форми та змісту адміністративного позову, встановлені статтею 105 КАС України.

Колегія суддів вважає, що правила цієї статті стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту порушених прав не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом, оскільки зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до уточнення в судовому засіданні змісту позовних вимог з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

В контексті розгляду цієї справи колегія суддів зазначає, що якщо суд першої інстанції вважає такі вимоги позивача не зрозумілими та неконкретними, виходячи з принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд може обрати інший спосіб захисту, який вважає більш ефективним для поновлення порушених прав або уточнити позовні вимоги безпосередньо в судовому засіданні. При цьому в даному випадку така справа має розглядатися у відкритому судовому засіданні, оскільки у разі недостатності повідомлених позивачем обставин відповідно до приписів ст. 183-2 КАС України така справа розглядається за загальними правилами адміністративного судочинства у відкритому судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту позовної заяви дійсно вбачається, що вказана заява не містить чітких посилань, умовиводів та всіх обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, разом із тим це не може бути перешкодою для гарантованого Конституцією України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод права на справедливий суд.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.

Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Отже, виходячи із принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, колегія суддів зазначає, що вказаний принцип не повинен розглядатися як такий, що зобов'язує з'ясувати всі обставини справи до моменту відкриття провадження у справі, а навпаки надає можливість адміністративному суду самостійно встановити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, визначати сфери та способи захисту, необхідного для ефективного відновлення порушених прав та встановлювати правове обгрунтування заявлених позивачем вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не врахував вищенаведене та необґрунтовано залишив без руху позовну заяву.

Згідно з пунктом 4 статті 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання.

Разом із тим, позивач просить суд апеляційної інстанції, скасувавши ухвалу про залишення позовної заяви без руху, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, та у випадку перегляду ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, в тому числі ухвали про залишення позовної заяви без руху, у випадку її скасування наділений повноваженнями лише щодо направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а не вирішення питання по суті.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню та оскаржувана ухвала суду першої інстанції через порушення норм процесуального права підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.09.2017 по справі № 541/2006/17 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення державних пенсій направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.
Судді Катунов В.В. Ральченко І.М.
Повний текст ухвали виготовлений 30.10.2017.