Справа № 348/1925/17
Суддя: Міськевич О.Я.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1925/17

25 жовтня 2017 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря Скоблей О.В.

з участю представника позивача адвоката: Куцого О.С.

представника відповідача: Жукової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними.

Позовні вимоги мотивує тим, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером і перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні ПФУ Івано-Франківської області , де з 08.09.2009р. отримує пенсію яка призначена, як працівнику Крайньої Півночі відповідно до Тимчасової угоди укладеної 15 січня 1993 року між урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.

У період з 02 червня 1992 р. по 17 лютого 1994р.він працював в управлінні технологічного транспорту нафтогазовидобувного управління «Муравленконафта» на посаді водія 5-го розряду.

Вищевказане підприємство знаходилося в м. Муравленко, Тюменської області Ямало-Ненецького автономного округу (Росія), яка згідно Постанови Ради Міністрів СССР від 10.10.1967року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до районів Крайньої Півночі, де він отримував заробітну плату з районними коефіцієнтами та північною надбавкою.

Для підтвердження розміру заробітної плати яку він отримував в управлінні технологічного транспорту нафтогазовидобувного управління «Муравленконафта» у період з 02 червня 1992р. по 17 лютого 1994р. ним було подано відповідачу довідку №01/05-16/7706 від 21.12.2009р. де було вказано заробітну плату з врахуванням районних коефіцієнтів та північної надбавки.

Однак при обчисленні пенсії відповідач не врахував районні коефіцієнти та північну надбавку.

Вважає протиправним неврахування відповідачем при розрахунку йому пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки.

Також, при призначенні йому пенсії відповідач до його заробітної плати застосував обмеження коефіцієнтом 5,6.

30 серпня 2017р. він звернувся до Надвірнянського оУПФУ із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії без обмеження заробітку у 5,6 разів розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу).

Проте, відповідач своїм листом № № 306/Б-15 від 05.09. 2017року відмовив йому у такому перерахунку пенсії, посилаючись на п.2 ст.41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 р.

Вважає дії Надвірнянського оУПФУ щодо нарахування пенсії із обмеженого заробітку у межах суми, що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітку неправомірними, враховуючи те, що страхові внески сплачувалися до Пенсійного фонду з всієї (повної) заробітної плати.

30.08.2017р. при досягненні 63 років ним було подано відповідачу заяву про призначення пенсії по віку згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Однак із листа відповідача №306/Б-15 від 05.09.2017 р. йому стало відомо, про те, що відповідач відмовив йому у призначенні такої пенсії, при цьому в обґрунтування своєї відмови відповідач повторно застосував показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2008 рік (як при первинному призначенні пенсії) і прийшов до висновку про недоцільність для мене такого виду пенсії. Вважаю дії відповідача протиправними.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та визнати протиправними дії Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області щодо неврахування при розрахунку ОСОБА_3 пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати, яку він отримував в управлінні технологічного транспорту нафтогазовидобувного управління «Муравленконафта»та зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління ПФУ Івано-Франківської області здійснити перерахунок ОСОБА_3 пенсії починаючи з08.09.2009року, з урахуванням розміру заробітної плати, з районним коефіцієнтом та північною надбавкою, яку він отримував в управлінні технологічного транспорту нафтогазовидобувного управління «Муравленконафта» в період з 02 червня 1992р. по 17 лютого 1994р. згідно архівної довідки №01/05-16/7706 від 21.12.2009р., визнати неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо нарахування ОСОБА_3 пенсії із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6; та зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зняти обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період з 01.01.1985року по 01.11.2009р. при обчисленні ОСОБА_3 пенсії та здійснити перерахунок його пенсії починаючи з 08.09.2009р.. з врахуванням повного заробітку, а також визнати неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_3 пенсії по віку згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2008 рік; Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити та перерахувати ОСОБА_3 з 30.08.2017р. пенсію по віку згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (встановлений у 2017 році в розмірі 3764,40 грн грн.) згідно ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також виплатити йому недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку.

Представник відповідача-управління Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області позов не визнала, заперечила обставини на які посилається позивач, підтримала надані письмові заперечення. Просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Ухвалою суду від 25.10.2017р. позовні вимоги ОСОБА_3 за період з 08.09.2009р. по 24.03.2017року залишено без розгляду.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи,перевіривши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду для оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту ст.71 КАС України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є пенсіонером і перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні ПФУ Івано-Франківської області, де з 08.09.2009р. отримує пенсію, яка призначена як працівнику Крайньої Півночі відповідно до Тимчасової угоди укладеної 15 січня 1993 року між урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення (а.с.17).

У період з 02 червня 1992р. по 17 лютого 1994р. позивач працював в управлінні технологічного транспорту нафтогазовидобувного управління «Муравленконафта» на посаді водій 5-го розряду. ( а.с.9-11).

Вищевказане підприємство знаходилося в м. Муравленко, Тюменської області Ямало-Ненецького автономного округу (Росія), яка згідно Постанови Ради Міністрів СССР від 10.10.1967року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до районів Крайньої Півночі, де він отримував заробітну плату з районними коефіцієнтами та північною надбавкою.

Для підтвердження розміру заробітної плати яку позивач отримував в управлінні технологічного транспорту нафтогазовидобувного управління «Муравленконафта» у період з 02 червня 1992р. по 17 лютого 1994р. ним було подано відповідачу довідку №01/05-16/7706 від 21.12.2009р,. де було вказано заробітну плату з врахуванням районних коефіцієнтів та північної надбавки. ( а.с.10-11, 12-13).

Проте відповідач при обчисленні пенсії не врахував позивачу районні коефіцієнти та північну надбавку.

Такі дії відповідача на думку суду є неправомірними виходячи з наступних підстав.

Згідно із ст. 41 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV до заробітної плати для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до підпункту "д" пункту 15 Інструкції про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування, затвердженої постановою Президії ВЦРПС від 29.02.1960, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися районний коефіцієнт та надбавка.

Також, неврахування відповідачем при розрахунку позивачу пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати суперечить положенням Угоди про гарантії прав громадян - держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року на отримання, гарантованої міжнародною Угодою, пенсії в більшому розмірі.

Відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, міжнародна угода, ратифікована Верховною Радою України має перевагу над чинним законодавством України, в тому числі і в галузі пенсійного забезпечення.

Статтею 6 даної Угоди визначено, що для встановлення права на пенсію, громадянам держав - учасниць Угоди, враховується трудовий стаж набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Обчислення пенсії проводиться з заробітку за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Оскільки позивач працював в районі Крайньої Півночі та місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі і подав відповідачу довідки про заробітну плату з районними коефіцієнтами та північною надбавкою, з посиланням на первинні документи, особові рахунки по заробітній платі та інші уточнюючі документи які підтверджують про те, що він отримував заробітну плату з районними коефіцієнтами та північною надбавкою відповідно на нього поширюється дія Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року і він має право на врахування районного коефіцієнту та північної надбавки при обчисленні пенсії за весь періоди роботи у даній місцевості.

До аналогічних висновків про наявність правових підстав для зарахування районних коефіцієнтів та північних надбавок при визначенні розміру пенсій також прийшов Вищий адміністративний суд України у своїй постанові від 25 вересня 2012 року по справі №К/9991/24753/12, в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2014 року по справі №К/800/27953/13.

Враховуючи наведене суд прийшов до висновку по підставність позовних вимог та зобов"язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 починаючи з 25.03.2017р., з урахуванням розміру заробітної плати, з районними коефіцієнтами та північною надбавкою, яку він отримував в управлінні технологічного транспорту нафтогазовидобувного управління «Муравленконафта» в період з 02 червня 1992р. по 17 лютого 1994р. згідно архівної довідки №01/05-16/7706 від 21.12.2009р.,

Також, при призначенні позивачу пенсії відповідач до його заробітної плати застосував обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6. (а.с.14-15).

30 серпня 2017р. позивач звернувся до Надвірнянського оУПФУ із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії без обмеження заробітку у 5,6 разів розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу). (а.с.16).

Проте, відповідач своїм листом № № 306/Б-15 від 05.09. 2017року відмовив позивачу у такому перерахунку пенсії, посилаючись на п. 2 ст.. 41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004р( а.с.17-18).

Такі дії на думку суду є неправомірними. Вирішуючи спір щодо обмеження коефіцієнтом 5,6 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 66 З-ну України "Про пенсійне забезпечення" вбачається, що у заробіток для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески.

Зміни до вищевказаної статті були внесені Законом України від 22.05.2003 р., які набули чинності з 10.06.2003 р.

Відповідно до вказаних змін та доповнень, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Частинами 1, 2 ст.41 даного Закону визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум. (Пункт другий статті 41 доповнено абзацом згідно із Законом N 2343-IV від 13.01.2005).

З даної норми Закону випливає, що обчислення пенсії проводиться за правилами та відповідно до законодавства, що діяло раніше, а обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати повинно застосовуватися до перерахунку за період починаючи з 01.12.1988 року.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, на час отримання позивачем заробітної плати в період за період з 01.01.1985 р. по 31.12.1989 р. таких обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, так як були встановлені лише 13.07.1998 року Постановою КМУ №1064 "Про встановлення максимальної величини, фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів».

З врахуванням того, що страхові внески сплачувалися до Пенсійного фонду з всієї (повної) заробітної плати, яку позивач отримував у вказаний період то дії відповідача щодо нарахування пенсії із обмеженого заробітку у межах суми, що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітку, є неправомірними за період з за період з 01.01.1985 р. по 31.12.1989 р., в решті частині за період з 31.12.1989р. по 01.11.2009р. не підлягають до задоволення.

Також, нарахування відповідачем пенсії із обмеженого заробітку у межах суми, що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітної плати суперечить положенням Угоди про гарантії прав громадян - держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року на отримання, гарантованої міжнародною Угодою, пенсії в більшому розмірі. Відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, міжнародна угода, ратифікована Верховною Радою України має перевагу над чинним законодавством України, в тому числі і в галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до п.3 статті 6 Угоди від 13.03.1992 року обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Водночас стаття 5 цієї ж Угоди констатує, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Згідно чинного законодавства України та загальновизнаних норм міжнародного права, міжнародна Угода від 13.03.1992 року в даному випадку має вищу юридичну силу над чинним законодавством України в галузі пенсійного забезпечення, зокрема, щодо визначення розміру заробітної плати, яка використовується при розрахунку розміру пенсії зацікавленої особи.

Відповідно до ч.2 ст. 19 ЗУ "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 р. № 1906-ІУ, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договорі.

30.08.2017р. при досягненні 63років позивач подав відповідачу заяву про призначення йому і пенсії по віку згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач своїм листом за №306/Б-15 від 05.09.2017р. відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, при цьому в обґрунтування своєї відмови відповідач повторно застосував показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2008 рік (як при первинному призначенні пенсії) і прийшов до висновку про недоцільність для такого виду пенсії.

Такі дії відповідача є протиправними, що випливає з наступного.

Застосування показника середньої заробітної плати при призначенні пенсії врегульовано статтею 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що пенсія обчислюється із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. (так званий усереднений показник середньої заробітної).

Таким чином, особам, яким приймалося рішення про призначення пенсії з початку 2017 року пенсії обчислювалися із врахуванням усередненого показника заробітної плати за 2014-2016рік, який у 2017 р. був встановлений в розмірі - 3764грн 40 коп.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що «переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами». Зокрема документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії на інший, призначеного саме за цим одним Законом. В такому випадку, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №058-ІV.

Однак, в даному випадку позивач в 2017 році звернувся із заявою про призначення йому пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто призначення пенсії на підставі інших норм закону ніж призначена у нього попередня пенсія.

З 08.09.2009р. позивач отримував пенсію, яка призначена як працівнику Крайньої Півночі відповідно до Тимчасової угоди укладеної 15 січня 1993 року між урядом України та Урядом Російської Федерації, яка передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а пенсія за віком за якою він звернувся до відповідача у серпні 2017р., призначається відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Крім того, після призначення у 2009р. пенсії позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином у випадку призначення позивачу пенсії по віку з 30.08.2017р. відповідач відповідно до вимог ст.40 та 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зобов'язаний застосувати усереднений показник заробітної плати за 2014-2016 рік.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була викладена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 31 березня 2015 року (справа № 21-612а14) та у постанові від 22 грудня 2015р. (справа №2-а/199/138/14).

Також суд прийшов до висновку про неправомірність відмови позивачу у призначенні йому пенсії за віком виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Враховуючи те, що позивач досяг встановленого законом віку та має достатній трудовий стаж (34 роки), тому він має право на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В силу приписів ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати повинен бути здійснений з 30.08.2017 року.

Враховуючи наведені обставни суд , оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення" керуючись ст.ст.8-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 99, 100, 158-163, 167, 186, 187, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірнимита зобов»язанння вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області щодо неврахування при розрахунку ОСОБА_3 пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати, яку він отримував в управлінні технологічного транспорту нафтогазовидобувного управління «Муравленконафта»;

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління ПФУ Івано-Франківської області здійснити перерахунок ОСОБА_3 пенсії починаючи з 25.03.2017року, з урахуванням розміру заробітної плати, з районним коефіцієнтом та північною надбавкою, яку він отримував в управлінні технологічного транспорту нафтогазовидобувного управління «Муравленконафта» в період з 02 червня 1992р. по 17 лютого 1994р. згідно архівної довідки №01/05-16/7706 від 21.12.2009р., а також дорахувати, виплатити недоплачені йому суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо нарахування ОСОБА_3 пенсії із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6;

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зняти обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період з 01.01.1985 року по 31.12.1998 рік при обчисленні ОСОБА_3 пенсії та здійснити перерахунок його пенсії починаючи з 25.03.2017р. з врахуванням повного заробітку, а також дорахувати, виплатити недоплачені йому суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_3 пенсії по віку згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2008 рік;

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити та перерахувати ОСОБА_3 з 30.08.2017р. пенсію по віку згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (встановлений у 2017 році в розмірі 3764,40 грн грн.) згідно ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також виплатити йому недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст.186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст постанови виготовлено 30.10.2017 року.