Справа № 554/6551/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 03.11.2017 Справа № 554/6551/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 жовтня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченка А.Г.

при секретарі Гречка Є.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Кременчуці ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

21 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, в якому зазначив, що 11 серпня 2017 року відповідно до постанови серії АР № 457694 Відповідачем він на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що цього ж дня о 12 год. 05 хв. він, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись по вул. В. Пугачова в м. Кременчуці Полтавської області, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився транспортний засіб, не зменшив швидкості і не зупинився, щоб переконатись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Заперечуючи факт вчинення інкримінованого йому порушення Правил, він зазначив, що дійсно проїжджаючи пішохідний перехід, перед яким зупинився автомобіль патрульної поліції, він не зупинився і продовжив рух, не створивши, як на його думку, ніяких перешкод пішоходу, яка намагалася перейти проїзні частину дороги. Притягнення його до відповідальності відповідачем вважає незаконним, а винесену ним постанову протиправною, в звязку з чим і просить скасувати її як таку, закривши при цьому провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач підтрималв свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду в суд не явився та подав заяву про розгляд справи без його участі, надавши при цьому суду письмові заперечення, в яких наполягав на правомірності своїх дій та підтвердженні факту вчинення правопорушення позивачем, а також просив відмовити в задоволенні позовних вимог та залучити до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції України, в чому йому було відмовлено за відсутністю для цього підстав.

Заслухавши пояснення позивача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши надані сторонами докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносни.

Відповідно до постанови серії АР № 457694 від 11 серпня 2017року (а. с. 4) ОСОБА_1 підданий адміністративному стягненню на підставі ч. 1 ст. 122КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн. за порушення вимог ), чим порушив вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху (далі - Правил).

Оцінюючи надані сторонами докази, суд враховує наступне.

Із досліджених під час розгляду справи в суді заперечень, які подав відповідач ОСОБА_3, слідує, що позивач в зазначений в постанові день і час, керуючи автомобілем НОМЕР_1, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився транспортний засіб, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб переконатись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, чим порушив п. 18.4. Правил. Виявивши це, він зупинив його, повідомивши причину зупинки, розяснив йому права відповідно до статті 268 КУпАП та після наданих позивачем пояснень у визначеному законом порядку виніс постанову, якою наклав на нього адміністративне стягнення на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП, копію якої зразу ж вручив позивачу під розпис. Вважає, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності та підданий стягненню у виді штрафу законно, а тому відсутні підстави для скасування постанови про це.

Пояснення відповідача знайшло своє підтвердження в ході перегляду в суді відеозапису факту вчинення правопорушення ОСОБА_1, із якого безсумнівно слідує, що позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився транспортний засіб, не зменшив швидкості і не зупинився, щоб переконатись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух, в той час, коли на пішохідному переході вже знаходилась пішохід, яка переходила проїзну частину дороги. За це він зразу ж був зупинений працівниками поліції, якими й було здійснено процедуру притягнення його до відповідальності, яка повністю узгоджується з вимогами КУпАП.

Оцінюючи дії відповідача, суд виходить з того, що порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. В п. п. 1.3, 1.4 та 1.9 Правил встановлено, що учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. В п. 8.1. Правил встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 1.10 Правил пішохід особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в інвалідних колясках без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи інвалідну коляску.

Пішохідний перехід ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Нерегульованим вважається пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Відповідно до п. 4.7 Правил, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Пунктом 4.16 Правил надано право пішоходу на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Відповідно до п. 1.10 Правил поняття перевага має значення, як право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до положень п. 18.4 Правил, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Цих вимог Правил позивач ОСОБА_1 не дотримався, а діючи всупереч їм, проїхав через пішохідний перехід в той час, коли там знаходилася пішохід, яка перетинала проїзні частину дороги.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що інспектор Управління патрульної поліції у м. Полтава ОСОБА_3 притягнув позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн. законно, оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

Суд критично оцінює твердження позивача про обставини вчиненого ним порушення Правил, які він викладає в позовній заяві та пояснення про що дає в суді, оскільки аналіз їх змісту свідчить про суперечливість з іншими доказами по справі, а сутність про алогічність, а тому не приймає до уваги, розцінюючи їх як такі, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - та кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розмішувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, відеозапис, який був зроблений відповідачем під час нагляду за дорожнім рухом і на якому зафіксовано факт правопорушення, є доказом у справі про адміністративне правопорушення та спростовує твердження позивача. Право на використання поліцейським нагрудної відеокамери передбачено пп. 2 п. 4.1 розділу IV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 5 січня 2016 року за № 4/1.

Зазначеними правовими нормами встановлено перелік засобів доказування, які можуть застосовуватися у адміністративному процесі, за допомогою яких суд може встановити наявність чи відсутність певних обставин.

У даному випадку додана до постанови відеофіксація правопорушення, розцінюється судом як беззаперечний доказ вини позивача у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Суд вважає, що надані стороною відповідача докази, які були досліджені під час розгляду справи в суді, свідчать про вчинення позивачем інкримінованого йому порушення Правил та законності притягнення його відповідачем до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення з дотриманням процесуальних процедур.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що нібито відповідачем при здійсненні процедури притягнення його до відповідальності були допущені порушення закону, на які він вказує, оскільки аналіз самого змісту, викладених ним порушень в інтерпретації правових норм позивачем, свідчить, на думку суду, про їх відсутність.

Надуманими та необґрунтованими суд розцінює доводи позивача про те, що спірна постанова винесена з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення без надання йому всіх необхідних і достатніх доказів, які б безперечно підтверджували факт вчинення ним правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу Ш Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року за № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 Інструкції).

Отже, справи щодо проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах розглядаються органами Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Щодо оскарження дій відповідача стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КупАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу суд зазначає наступне.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її субєктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обовязковою умовою здійснення такого захисту судом є обєктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що дії відповідача щодо накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих чинним законодавством, а тому не порушують прав позивача.

Суд також зазначає, що позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, оскільки згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, є спором фізичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Отже, судом встановлено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та обґрунтовано підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, який накладено в межах санкції статті закону, а тому постанова про це є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 3 листопада 2017 року.

Суддя А.Г. Савченко