Справа № 815/2521/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2521/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «КМК-БУД» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі відділення Фонду) звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КМК-БУД» (далі ТОВ «КМК-БУД») адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 9 558,34 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 42,02 грн.

В обґрунтування позову відділення Фонду послалось на те, що ТОВ «КМК-БУД» порушило вимоги ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме не виконало норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів у 2016 році.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відділення Фонду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.197 КАС України, у звязку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке прийняте в порядку скороченого провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Так, апеляційним судом встановлено, що згідно відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам в період з січня по липень місяць 2016 року кількість працюючих у ТОВ «КМК-БУД» не перевищувало 6 чоловік, в серпні місяці 17 чоловік, у вересні 23 чоловіка, у жовтні 26 чоловік, у листопаді та грудні 30 і 11 чоловік відповідно.

У 2017 році ТОВ «КМК-БУД» надало до відділення Фонду «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2016 рік, відповідно до якого середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТОВ «КМК-БУД» у 2016 році становило 12 осіб (а.с.7).

У відповідності до нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів відповідач створив 1 робоче місце. Однак, працевлаштування інваліда відбулося 13 вересня 2016 року.

Так, зі списку працюючих інвалідів штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2016 році вбачається, що ОСОБА_1 з третьою групою інвалідності відпрацювала у 2016 році 3 повних місяці жовтень, листопад, грудень. Даний факт підтверджується наказом про прийняття на роботу №20 від 13 вересня 2016 року та копією трудової книжки серії АВ № 192409 (а.с.8).

На думку відділення Фонду, у звязку з тим, що на підприємстві протягом січня-серпня 2016 року не працював інвалід, ТОВ «КМК-БУД» повинно сплатити адміністративно-господарські санкції в сумі 9 558,34 грн. за весь рік.

Враховуючи, що ТОВ «КМК-БУД» у добровільному порядку вказану суму не сплатило, позивач звернувся до суду про стягнення вказаних коштів разом з пенею.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «КМК-БУД» виділені робочі місця для працевлаштування інвалідів, однак позивач інвалідів для працевлаштування не направляв. Доказів того, що підприємство відмовляло у працевлаштуванні інвалідів за направленням центру зайнятості, субєкт владних повноважень до суду не надав.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але мотиви, з яких він виходив, не відповідають обставинам справи. Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (надалі-Закон) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Для усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників, якщо кількість працюючих від 8 до 25 чоловік встановлюється норматив в кількості 1 робочого місця (ст. 19 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, в період з січня по липень 2016 року кількість працюючих у ТОВ «КМК-БУД» складала 6 чоловік, а тому дане підприємство, відповідно до ст.19 Закону, не повинно було в цей період створювати та працевлаштовувати інваліда.

Що стосується періоду з серпня по грудень 2016 року, то необхідно зазначити наступне.

Так, у серпні місяці 2016 року кількість працюючих на підприємстві склала більше 8 чоловік, у звязку з цим, ТОВ «КМК-БУД» 13 вересня 2016 року працевлаштувало одного інваліда, у звязку з чим виконало норматив робочих місць.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За вказаними обставинами справи, колегія суддів вважає, що в діях відповідача відсутня вина у вчиненні господарського правопорушення, оскільки останнім виконано вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», адже підприємство працевлаштувало інваліда у 2016 році одразу після того, як кількість працюючих перевищило 8 чоловік.

А, отже, підстави для стягнення з ТОВ «КМК-БУД» адміністративно-господарських санкцій та пені, відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - відсутні.

Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно мотивував своє рішення, але правильно вирішив справу по суті, колегія суддів, керуючись п.1 ч.1 ст.201 КАС України, вважає, що є підстави для зміни постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

У звязку з оскарженням рішення суду першої інстанції, яке прийняте у порядку скороченого провадження, дана постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в іншій редакції.

Резолютивну частину постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова