Справа № 819/818/17
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9480/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря Андрушківа І. Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області Державної фіскальної служби України на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року у справі № 819/818/17 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Головного управління ДФС у Тернопільській області Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі ДП «Тернопільський облавтодор») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області Державної фіскальної служби України (далі ГУ ДФС у Тернопільській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15 листопада 2016 року № НОМЕР_1, від 17 листопада 2016 року № НОМЕР_2, від 11 листопада 2016 року № НОМЕР_3, від 10 листопада 2016 року № 008031305, № НОМЕР_4, від 08 листопада 2016 року № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8 та два податкові повідомлення-рішення без дати та номера.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідачем протиправно визначено йому суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та накладено штраф за неподання податкових декларацій з вказаного податку, оскільки таке майно не є власністю його філій і належить до будівель промисловості, а тому не є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року вказаний позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що ним правомірно винесено податкові повідомлення рішення, якими філіям ДП «Тернопільський облавтодор» визначено грошове зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки вони є власниками нерухомого майна, яке є обєктом оподаткування відповідно до статті 266 Податкового кодексу України. Крім цього зазначає, що філіями «Чортківський райавтодор» та «Теребовлянський райавтодор» ДП «Тернопільський облавтодор» не було подано податкових декларацій з вказаного податку, а відтак на вказані них правомірно накладено штраф за неподання таких податкових декларацій.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча його належним чином було повідомлено про дату, час та місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 221 «Про утворення відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Державною службою автомобільних доріг було утворено Відкрите акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09 квітня 2002 року № 156 «Про створення Дочірніх підприємств Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» створено Дочірнє підприємство «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Відповідно до наказу Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 24 травня 2002 року № 13 «Про створення філій Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» створено філії вказаного вище дочірнього підприємства.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26 червня 2014 року філія «Борщівський райавтодор», філія «Бучацький райавтодор», філія «Чортківський райавтодор», філія «Шумський райавтодор», філія «Заліщицька дорожньо-експлуатаційна дільниця», філія «Підволочиський райавтодор», філія «Теребовлянський райавтодор» є відокремленими підрозділами ДП «Тернопільський облавтодор».

На підставі актів перевірки від 06 жовтня 2016 року № 431/22-26197508, від 07 жовтня 2016 року № 409/19-00-14-01/26197514, № 408/19-00-14-01/26197603, № 414/14-01/26197572, №402/19-00-14-01/26197595 та № 421/19-00-14-01/26197618, від 11 жовтня 2016 року № 421/19-00-14-01/2697618, складених за результатами планових виїзних перевірок вказаних вище філій з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2013 року по 30 червня 2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 30 червня 2016 року, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № 008031305, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_8 та податкове повідомлення-рішення без дати та номера, якими відповідно до підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.1.1 пункту 266.1, підпункту 266.2.1 пункту 266.2, підпункту 266.3.1 пункту 266.3, підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України філіям ДП «Тернопільський облавтодор» визначено суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 148463.20 грн та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_7 і податкове повідомлення-рішення без дати та номера, якими відповідно до пункту 46.1 статті 46, підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49, підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на філії «Чортківський райавтодор» та «Теребовлянський райавтодор» ДП «Тернопільський облавтодор» накладено штраф за неподання податкових декларацій в розмірі 340.00 грн.

Не погодившись із вказаними вище податковими повідомленнями - рішеннями, ДП «Тернопільський облавтодор» оскаржило їх до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належне позивачу нерухоме майно належить до будівель промисловості, а тому не є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України. Крім цього суд вказав, що філії ДП «Тернопільський облавтодор» не є власниками вказаного нерухомого майна, а відтак вони не можуть бути платниками податку на таке майно.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обовязку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення обєктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до підпунктів 266.3.1., 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Отже Податковим кодексом України чітко визначено платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та встановлено пільги із сплати вказаного податку, зокрема, щодо будівель промисловості.

Поняття, види, організаційно правові форми, структура тощо юридичних осіб визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

З вказаних вище правових норм та наявних в матеріалах справи Положень про філії ДП «Тернопільський облавтодор» видно, що такі не є юридичними особами, діють під керівництвом органів управління ДП «Тернопільський облавтодор» та не володіють на праві власності обєктами нерухомого майна, а відповідно не є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим слід зазначити, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 26 червня 2014 року, видами діяльності ДП «Тернопільський облавтодор» є вантажний автомобільний транспорт, допоміжне обслуговування наземного транспорту, інша професійна наукова та технічна діяльність, будівництво житлових і нежитлових будівель, будівництво доріг і автострад, будівництво мостів і тунелів.

Оскільки ні Податковий кодекс України, ні будь який інший нормативно правовий акт не містять визначення поняття «будівлі промисловості», суд, враховуючи зазначені вище види діяльності позивача вважає, що належні йому на праві власності будівлі відносяться до категорії будівель промисловості в розумінні статті 266 Податкового кодексу України, а відповідно такі не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо посилання відповідача на Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, то таке також не заслуговує на увагу, оскільки такий класифікатор є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації та призначений для вирішення інших завдань аніж класифікація об'єктів нерухомого майна для цілей оподаткування.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та про наявність підстав для їх скасування.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року у справі № 819/818/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Повний текст судового рішення виготовлено 30 жовтня 2017 року.