Справа № 804/3700/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 р. Справа № 804/3700/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті ОСОБА_5 адміністративну справу за адміністративним позовом Компанії «ОСОБА_5 Лімітед» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.03.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

09.06.2017р. Компанія «ОСОБА_5 Лімітед» звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.03.2017р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.02.2017р. відповідачем було проведено камеральну перевірку договору про спільну діяльність від 12.05.1998р. №133к за результатами якої був складений акт за №667/04-62-12-04/154100513 з питання порушення терміну сплати податку на прибуток за висновками якого було встановлено порушення вказаним договором термінів сплати узгодженого грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів по строку сплати 11.03.2014р. у сумі 118390 грн., а саме: зазначена сума грошового зобовязання з граничним терміном сплати 11.03.2014р. була фактично сплачена лише 27.03.2014р. за рахунок уточнюючої податкової декларації про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи № від 27.03.2014р. На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем було прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення за яким позивачеві за наведене вище порушення було нараховано штраф у розмірі 10% у сумі 11839 грн. Позивач вважає вказане вище податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню посилаючись на те, що зобовязання з податку на прибуток від спільної діяльності за 2013 рік позивачем було фактично сплачено у передбачений ПК України строк за рахунок авансових внесків з податку на прибуток, а викладений у акті висновок про сплату зобовязання з податку на прибуток позивачем лише 27.03.2014р. за рахунок подання уточнюючої декларації є хибними та необґрунтованими, так як за податковою декларацією про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи № від 14.02.2014р. було задекларовано податкове зобовязання з податку на прибуток від спільної діяльності за 2013 рік у розмірі 118390 грн. та одночасно з цим сума нарахованих і сплачених в установлені строки авансових внесків з податку на прибуток за 2013 рік склала 1321336 грн., проте вказана сума не була відображена у вказаній податковій декларації з причини того, що форма податкової декларації, що була передбачена для такого платника як «договір спільної діяльності» не містила графи для відображення подібних платежів. Нова декларація з відповідною графою для відображення авансових внесків з податку на прибуток, що нараховані та сплачені, була затверджена наказом Міністерства фінансів України №810 від 16.12.2013р., який набув чинності 28.02.2014р. Тобто, на момент, коли позивач зобовязаний був подати податкову декларацію (14.02.2014р.) необхідна для цього форма податкової декларації не була прийнята (не набула чинності). 27.03.2014р. позивачем була подана уточнююча декларація, у якій було зазначено суму нарахованих і сплачених авансових внесків з податку на прибуток за 2013 рік. Вказана уточнююча декларація була подана з причини отримання відповіді від податкового органу на свої запити про порядок відображення у податковій декларації відомостей щодо нарахованих та сплачених авансових внесків з податку на прибуток таким платником як договір спільної діяльності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових запереченнях на позов просив у задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на те, що платником до ДПІ подано податкову декларацію про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи за 2013 рік від 14.02.2014р. № згідно якої задекларовано податок на прибуток у розмірі 118390 грн., граничний термін сплати якого 11.03.2014р. Погашення узгодженої суми грошового зобовязання за 2013 рік здійснювалося таким чином: платником до ДПІ подано уточнюючу Декларацію за 2013 рік від 27.03.2014р. № де зменшено податкове зобовязання звітного періоду на суму 1321336,00 грн. (нараховані щомісячні авансові внески з податку на прибуток в 2013 році), внаслідок чого відбулось погашення податкового боргу в сумі 118390,00 грн. В ході перевірки з питання своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобовязання з податку на прибуток встановлено порушення підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57 ПК України, а саме: грошове зобовязання з податку на прибуток за 2013 рік по строку сплати 11.03.2014р. не сплачено у встановлений термін. Тобто, з 12.03.2014р. почав обліковуватися податковий борг у розмірі 118390,00 грн., погашення якого відбулося 27.03.2014р. за рахунок уточнюючої декларації за 2013 рік від 27.03.2014р. №. Щодо тверджень позивача, що сума авансових внесків з податку на прибуток не була відображена в декларації № від 14.02.2014р. з тієї причини, що форма податкової декларації не містила графи для відображення подібних платежів, то представник відповідача зазначає, що відповідно до п.46.4 ст.46 ПК України, якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, збільшує або зменшує його податкові зобовязання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місця в податковій декларації. У разі необхідності платник податків може подати разом з такою податковою декларацією доповнення до такої декларації, які складені за довільною формою, що вважатиметься невідємною частиною податкової декларації. Таке доповнення подається з поясненням мотивів його подання. Платник податків, який подає звітність в електронній формі, подає таке доповнення в електронній формі. Проте, платник податків не скористався своїм правом, передбаченим ст.46 ПК України, а подав уточнюючу декларацію за 2013 рік від 27.03.2014р. №. В результаті чого і виникло прострочення сплати податкових зобовязань. За наведеного, представник відповідача вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення за порушення строків сплати сум грошових зобовязань з податку на прибуток відповідає положенням чинного законодавства, а доводи позивача, наведені у позові, не спростовують самого факту встановлення зазначеного порушення та не є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у даній справі.

Компанія «ОСОБА_5 Лімітед» зареєстроване як юридична особа за адресою: м.Дніпро, вул. Артема, буд. 20, перебуває на обліку у ДПІ у Шевченківському (Бабушкінському) районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується копією статуту, випискою з ЄДРПОУ від 08.04.2014р. та відомостями, наведеними в акті перевірки від 24.02.2017р., які не оспорюються сторонами (а.с.8,28-41).

24.02.2017р. посадовими особами контролюючого органу була проведена камеральна перевірка Договору про спільну діяльність від 12.05.1998р. №133К уповноважена особа Компанія «ОСОБА_5 Лімітед» з питання порушення терміну сплати податку на прибуток за результатами якої було складено акт №667/104-62-12-04/154100513 за висновками якого встановлені порушення термінів сплати узгодженого грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів по строку сплати 11.03.2014р. у сумі 118390 грн., а саме: зазначена сума грошового зобовязання з граничним терміном сплати 11.03.2014р. була фактично сплачена лише 27.03.2014р. за рахунок уточнюючої податкової декларації про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи № від 27.03.2014р. (а.с.8-9).

На підставі вищевказаного акту, контролюючим органом 17.03.2017р. було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № за яким на підставі ст. 126 ПК України за порушення строків сплати грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів за затримку на 16 календарних днів сплати грошового зобовязання 118390 грн. на позивача накладено штраф у розмірі 10% у сумі 11839,00 грн., що підтверджується копією відповідного податкового повідомлення-рішення (а.с.7).

У подальшому, позивачем вищевказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДФС України за результатами розгляду якої скарга позивача залишена без задоволення, а оспорюване податкове повідомлення-рішення без змін (а.с.10-12).

Позивач оспорює вищевказане податкове повідомлення-рішення та просить визнати його протиправним і скасувати посилаючись на те, що позивачем не було допущено порушень, що зазначені в акті перевірки, грошове зобовязання з податку на прибуток від спільної діяльності за 2013 рік позивачем було фактично сплачено у передбачений ПК строк за рахунок авансових внесків, сплачених на протязі 2013 року, а висновки податкового органу про те, що позивачем фактично сплачено грошове зобовязання лише 27.03.2014р. за рахунок подання уточнюючої декларації є хибними та необґрунтованими, оскільки вказане грошове зобовязання сплачено позивачем за рахунок авансових внесків з податку на прибуток за 2013 рік, що склали 1321336 грн.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд находить підстави достатніми для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Пунктом 57.1 ст.57 Податкового кодексу України ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) періоду.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобовязань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) період подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

У відповідності до вимог п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що авансові внески з податку на прибуток сплачуються платниками протягом звітного (податкового) року шляхом щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців, визначених у розрахунках, при цьому, на платника податку, який не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання протягом строків, визначених Податковим Кодексом України, накладається штраф у розмірах, зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як встановлено із матеріалів справи, позивачем протягом 2013 року сплачувалися авансові внески з податку на прибуток за 2013 рік. Всього позивачем було сплачено загальну суму податку на прибуток за рахунок авансових внесків у розмірі 1321336,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №82 від 11.01.2013р., №202 від 18.02.2013р., №301 від 18.03.2013р., №64 від 24.04.2013р., №509 від 24.05.2013р., №90 від 26.06.2013р., №697 від 26.07.2013р., №780 від 30.08.2013р., №837 від 19.09.2013р., №939 від 28.10.2013р., №1031 від 26.11.2013р., №1131 від 27.12.2013р.(а.с.112-124).

Отже, податок на прибуток за 2013 рік, який за податковою декларацією склав 118390 грн., позивачем був сплачений за рахунок авансових внесків протягом звітного (податкового) року у загальній сумі 1321336,00 грн., тобто у строки, встановлені Податковим Кодексом України.

14.02.2014р. позивачем була подана до контролюючого органу податкова декларація про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи за 2013 рік за №, у якій позивачем було визначено до сплати податкове зобовязання з податку на прибуток за 2013 рік у рядках 10,12 декларації у розмірі 118390 грн., проте рядок 11 - податкове зобовязання з податку на прибуток від спільної діяльності за попередній звітний період поточного року з урахуванням уточнень (рядок 10 податкової декларації за попередній звітний (податковий) період) у сумі 1321336,00 грн. не була зазначена, що підтверджується змістом вказаної декларації (14-15).

У звязку з не відображенням вказаної суми авансових внесків на загальну суму 1 321 336,00 грн. у вищевказаній декларації, позивачем 27.03.2014р. була подана уточнююча декларація за №, у якій була відображена у рядках 11 та 19 вказана сума сплачених протягом 2013 року сум авансових внесків про що свідчить її зміст (а.с.19-20).

За приписами п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах ( з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобовязаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

За викладеного та з аналізу вказаних документів, зокрема копій платіжних доручень, які наведені вище та свідчать про сплату позивачем податку на прибуток у 2013 році протягом 2013 року шляхом внесення позивачем авансових платежів з податку на прибуток, що склали загальну суму 1 321 336,00 грн., можна дійти висновку, що грошове зобовязання з податку на прибуток визначене позивачем у податковій декларації від 14.02.2014р. та уточнюючій декларації від 27.03.2014р. у сумі 118390 грн. було сплачено позивачем у строки, встановлені Податковим кодексом України, що підтверджується відповідними копіями платіжних доручень (а.с. 112-124).

За таких обставин, висновки контролюючого органу про порушення позивачем термінів сплати узгодженого грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів по строку сплати 11.03.2014р. у сумі 118390 грн., які відображені в акті перевірки від 24.02.2017р., є неспроможними та такими, що суперечать наданим та дослідженим судом документам.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача у ході судового розгляду справи не було надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про правомірність та обґрунтованість оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням встановлених обставин у справі та наданих позивачем та досліджених судом доказів, які не спростовані відповідачем.

Є безпідставними і доводи представника відповідача про те, що з 12.03.2014р. почав обліковуватися податковий борг у розмірі 118390 грн. погашення якого відбулося 27.03.2014р. за рахунок подачі позивачем уточнюючої декларації за 2013 рік №, з огляду на те,що вказані доводи не відповідають дійсності, так як подання уточнюючої декларації не зменшило і не збільшило грошового зобовязання позивача з податку на прибуток та вказані доводи спростовуються наданими позивачем доказами про сплату грошового зобовязання з податку на прибуток за 2013 рік у сумі 118390 грн. за рахунок авансових внесків, сплачених позивачем протягом 2013 року та наведені представником відповідача доводи у цій частині жодними належними та допустимими доказами не спростовані.

Також судом критично оцінюються посилання відповідача на те, що позивач не скористався правом на подання пояснень та доповнень до декларації, передбаченим ст.46 Податкового кодексу України, оскільки вказане не відповідає дійсності, так як позивач скористався своїм правом уточнення даних податкової декларації шляхом подання уточнюючої декларації, яку подав 27.03.2014р. та слід зазначити, що не подання позивачем пояснень та доповнень до декларації у довільній формі не може бути підставою для не врахування податковим органом показників уточненої декларації та підставою для застосування штрафу за несвоєчасну сплату грошових зобовязань з податку на прибуток за 2013 рік з урахуванням того, що позивачем на протязі 2013 року був сплачений податок на прибуток за рахунок авансових внесків та станом на 11.03.2014р. загальна сума його становила 1321 336,00 грн., що не заперечувалось та було підтверджено і представником відповідача у ході судового розгляду справи.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення від 17.03.2017р. не у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому зазначені вище податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню судом протиправними та скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №12АЕ721СЕ6 від 08.06.2017р. у розмірі 1600 грн. 00 коп. (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Компанії «ОСОБА_5 Лімітед» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.03.2017р. задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 17.03.2017р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49600, м. Дніпро, вул. Сімферопольська,17-А) на користь Компанія «ОСОБА_5 Лімітед» (49000, м. Дніпро, вул. Артема, буд. 20) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 19.09.2017р.

Суддя ОСОБА_1