Справа № 806/1286/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
ПОСТАНОВА
іменем України

"30" жовтня 2017 р. Справа № 806/1286/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Франовської К.С.
суддів: Іваненко Т.В.
Кузьменко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військова частина - польова пошта НОМЕР_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "30" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військова частина - польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання звільнити з військової служби ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання звільнити його з військової служби у зв`язку із закінченням контракту від 16 липня 2016 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому незаконно відмовлено у звільнені з військової служби по закінченню контракту з тих підстав, що його дію продовжено в односторонньому порядку до закінчення особливого періоду та оголошення демобілізації.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.05.2017 року позов задоволено. Зобов`язано військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 15.06.2013 р.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 640 грн. сплаченого судового збору.
Не погоджуючись з постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову - про відмову у задоволені позову.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено контракт "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України" від 15 червня 2013 року, строком на три роки. (а.с.27).
05.02.2017 року ОСОБА_1 було направлено рапорти про звільнення його з лав Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку вказаного контракту до Міністра оборони України та командира військової частини - польова пошта В - 2731 ( а.с. 29, 14).
Листом Міністерства оборони України від 20.03.2017 р. №116/9/кц/4/186 позивача повідомлено, що підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту "ї" п.1 ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" немає, так як термін дії контракту про проходження військової служби, наказом командира військової частини - польова пошта В - 2731від 01.07.2016 №74 - РС продовжено з 15.07.2016 р. понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду та оголошення демобілізації. Водночас, позивача було повідомлено, що відповідно до плану звільнення військовослужбовців у запас, затвердженого командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , звільнення ОСОБА_1 заплановане до 06.01.2017 р. (а.с.33).
12.04.2017 аналогічну відповідь було надано Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 від 12.04.2017 року .
Вважаючи бездіяльність командира військової частини польової пошти В - 2731 протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків щодо протиправності дій відповідача, а тому задовольнив позовні вимоги.
Колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими з таких підстав.
Згідно ст.1 Закону України від "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
За визначенням цієї ж статті, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ст. 1 Закону № 3543-XII, демобілізація полягає у комплексі заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Таким чином, згідно наведених норм Закону № 3543-XII, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, яка включає не лише процес призову громадян на військову службу з метою виконання ними свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а й передбачає здійснення комплексу відповідних заходів, спрямованих на забезпечення функціонування країни у особливий період.
Тому і процес демобілізації полягає не тільки у припиненні перебування мобілізованих осіб на військовій службі, а й передбачає комплекс заходів, спрямованих на планомірне переведення функціонування держави в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Указом виконуючого обов`язки Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, (далі - Указ № 303/2014) у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.
Цим же Указом передбачено здійснення ряду організаційних заходів, зокрема, які адресовані Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, щодо переведення підпорядкованих їм військових формувань України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.
Також, виконуючим обов`язки Президента України та Президентом України безпосередньо видані низка Указів, зокрема: від 14 листопада 2014 року № 875/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях"; від 2 березня 2014 року № 189/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України"; від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України"; від 14 листопада 2014 року № 880/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року "Про невідкладні заходи із забезпечення державної безпеки"; від 24 вересня 2014 року № 744/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 серпня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо захисту України та зміцнення її обороноздатності"; від 24 березня 2014 року № 339/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року "Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України"; від 13 серпня 2015 року № 474/2015 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 липня 2015 року "Про невідкладні заходи щодо нейтралізації загроз державній безпеці"; від 30 січня 2015 року № 40/2015 "Про додаткові заходи щодо забезпечення проведення часткової мобілізації у 2015 році"; від 14 лютого 2015 року № 85/2015 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 25 січня 2015 року " Про надзвичайні заходи протидії російській загрозі та проявам тероризму, підтримуваним Російською Федерацією"; від 12 березня 2015 року № 139/2015 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 лютого 2015 року "Про додаткові заходи щодо зміцнення національної безпеки України"; від 7 серпня 2015 року № 4692015 "Про утворення військово-цивільних адміністрацій" тощо.
Вказаними Указами Президента України також передбачено здійснення комплексу заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Окрім того, згідно ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Позивачем не заперечується, що на час закінчення контракту та на час його звернення до Міністерства оборони та до відповідача, частина Донецької та Луганської областей, Автономна Республіка Крим залишаються тимчасово окупованою територією, де відбуваються збройні протистояння і проводиться антитерористична операція.
Водночас, у вказаний період , як і на час розгляду справи у суді, відсутні укази Президента України направлені на здійснення заходів, спрямованих на планомірне переведення функціонування держави в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Окрім того, згідно роз`яснень , наданих у листі Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 1 жовтня 2015 року "Щодо особливого періоду", у відповідності до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закон № 1932-XII) з моменту оголошення Указу № 303/2014 в Україні настав особливий період, який діє і на даний час.
Надані Міністерством роз`яснення не суперечать наведених нормам права.
Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII, в редакції періоду спірних правовідносин) для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Як встановлено судом, Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 "Про часткову мобілізацію", який затверджений відповідним Законом України від 15 березня 2014 року за № 113-VIII (далі - Указ № 15/2015), постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Указом Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 (далі - Указ № 607) та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15" (далі - Указ № 115/2016) постановлено провести у березні - квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період: призваних відповідно до Указу № 607 "Про часткову мобілізацію" і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року № 328 "Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу № 607"; призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію".
Тобто, згідно вказаних Указів демобілізації підлягають лише військовослужбовці, які були призвані на військову службу в порядку мобілізації і саме під час мобілізації на особливий період.
Водночас, цими Указами Президента України не припинено особливий період, оскільки не зазначено про здійснення будь-яких інших заходів, ніж звільнення з військової служби вказаних у них осіб.
Таким чином, Указ Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016№, стосовно демобілізації не поширює свою дію на спірні правовідносини.
Аналіз наведених норм права, дає підстави колегії суддів для висновку, що законодавець пов`язує момент припинення контракту, дія якого продовжена у зв`язку з настанням особливого періоду, з рішенням про демобілізацію, у якому буде передбачено здійснення комплексу заходів, спрямоване на планомірне переведення функціонування держави та її військових і військово-цивільних формувань в умовах мирного часу. Або ж такий контракт припиняється з фактичним закінченням особливого періоду.
Згідно п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону № 2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: 1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
Отже, звільнення зі служби під особливого періоду можливе лише у випадках, вичерпний перелік яких вказано у пункті 1 частини 8 статті 26 Закону № 2232-XII.
Разом з тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону № 2232-XII не відноситься.
Таким чином, оскільки закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду, а діючим законодавством не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду, то колегія суддів приходить до висновку, що його закінчення необхідно пов`язувати із виданням Президентом України відповідного указу про демобілізацію з одночасним проведенням комплексу заходів, передбачених законодавством.
Окрім цього, згідно ст. 251, п. 2 ст. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення), прийнятого на виконання Закону № 2232-XII, в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації, усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції стосовно неправомірності дій відповідача щодо відмови у звільненні позивача з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а відтак апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволені позову.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "30" травня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 до Військової частини- польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання звільнити з військової служби,- відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "31" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу/відповідачам: Військова частина - польова пошта НОМЕР_1 вул.Леваневського,2,м.Новоград-Волинський,Житомирська область,11703
4-третій особі: - ,