Справа № 820/2358/17
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р.Справа № 820/2358/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О,

в присутності:

представника позивача Новохацької Н.Є.,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Золота Нива 1" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2017р. по справі № 820/2358/17

за позовом Приватного підприємства "Золота Нива 1"

до Сектору з питань державної реєстрації Ізюмської районної державної адміністрації в Харківській області треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач-Приватне підприємство "Золота Нива 1", звернувся до суду з позовом до Сектору з питань державної реєстрації Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- зобов'язати відповідача скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті державним реєстратором Сектору з питань державної реєстрації Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області Ольшанським Валерієм Геннадійовичем: № 31423733 від 16.09.2016р., № 31421707 від 16.09.2016 р, № 31419519 від 16.09.2016 р.;

- зобов'язати відповідачаі у десятиденний строк з дня отримання судового рішення у даній справі, яке набрало законної сили, подати суду звіт про виконання судового рішення у даній справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року закрито провадження у справі у зв'язку з тим, що даний спір не є публічно-правовим і повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства. Суд першої інстанції врахував висновок Верховного суду України, викладений у постанові №21-41а16 від 14.06.2016 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не правильно застосовано норми процесуального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник третьої особи ОСОБА_3 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору оренди землі від 10.12.2009 р., який зареєстровано в Ізюмському міськрайонному відділі реєстрації Харківської філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 21.12.2009р. за №07, Ізюмська районна державна адміністрація Харківської області як орендодавець надала, а ПП «Золота нива 1», як орендар прийняло в строкове (на 49 років) платне користування земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4, загальною площею ріллі 41,7982 га, із земель державного резервного фонду (поле №2), яка розташована на території Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до п.п.8, 43 цього Договору та ст.18 Закону України «Про оренду землі» (в чинній редакції на час укладення Договору), Договір діє до 21.12.2058 р.

Наказами Головного управління Держземагентства України у Харківській області від 19.03.2014р. №ХА/:03:000/00001027, №ХА/:03:000/00001028, ХА/:03:000/00001029 були затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передані у власність земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 6,61га, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 6,61га, НОМЕР_3 площею 6,61га відповідно ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5.

Рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31423733 від 16.09.2016 року, № 31421707 від 16.09.2016 року, №31419519 від 16.09.2016 року державним реєстратором Сектору з питань державної реєстрації Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області Ольшанським В.Г. на підставі вищенаведених наказів було проведено державну реєстрацію права власності на вищенаведені земельні ділянки за ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5

На підставі зазначених рішень ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право власності на вказані земельні ділянки.

Як зазначає позивач, вказані земельні ділянки розташовані на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_4, загальною площею ріллі 41,7982 га, яка надана йому в оренду, згідно договору оренди від 10.12.2009 р., який зареєстровано в Ізюмському міськрайонному відділі реєстрації Харківської філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 21.12.2009р. за №07.

Отже, предметом розгляду в даному провадженні є правомірність рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих державним реєстратором Сектору з питань державної реєстрації Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області Ольшанським Валерієм Геннадійовичем: № 31423733 від 16.09.2016р., № 31421707 від 16.09.2016 р, № 31419519 від 16.09.2016 р.

Згідно положень частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з наведеного вище, завданням адміністративного судочинства є розгляд і вирішення спорів про поновлення порушених суб'єктивних прав громадян і організацій у сфері публічно - правових відносин.

Положеннями статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що є справою адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкту. У випадку якщо суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно не може вирішуватись адміністративним судом.

Судовим розглядом встановлено, що ПП «Золота нива 1» не є учасником правовідносин з державним реєстратором Сектору з питань державної реєстрації Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області Ольшанським В.Г. щодо державної реєстрації права власності за третіми особами, а тому спір між позивачем та державним реєстратором та відповідачем не відповідає ознакам справи адміністративної юрисдикції.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень", згідно пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Про необхідність розгляду справ компетентним судом йдеться і в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014р. (реєстраційний №42202901), який зазначив про те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вірно врахував, що спірні правовідносини пов'язані із припиненням права позивача на користування вищезазначеними земельними ділянками, та реєстрацію права власності на них, з правомірністю яких не погоджується позивач.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в розглядуваному випадку спірним є строк, на який укладено договір оренди землі, тобто спірні правовідносини стосуються захисту прав позивача, що виникають з цивільних (договірних) правовідносин.

Отже, враховуючи те, що у даній справі спірні правовідносини пов'язані із виконанням умов договору оренди землі та правомірності подальшої реєстрації права власності на земельні ділянки за третіми особами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Даний висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 14.06.2016 р. у справі № 21-41а16, від 11.04.2017 р. у справі № 808/2298/15.

Приписи ч. 1 ст. 244-2 КАС України визначають, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Золота Нива 1" залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2017р. по справі № 820/2358/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Бершов Г.Є. Ральченко І.М.
Повний текст ухвали виготовлений 30.10.2017 р.