Справа № 308/8017/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/10338/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Онишкевича Т.В.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника позивача: Брушнівського С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Пакистану ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Пакистану ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця за межі України,

в с т а н о в и в :

16.08.2017 Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив на підставі ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон № 3773-VI), примусово видворити за межі України громадянина Пакистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2017 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинно передувати прийняття відповідним компетентним органом рішення про примусове видворення та ухилення від виїзду після його прийняття або наявність обґрунтованих підстава вважати, що така особа ухилятиметься від його виконання. При цьому, зазначає, що ухилення від виконання вказаного рішення можна вважати тільки після спливу терміну, наданого іноземцю для самостійного виїзду з країни та за умови, що така можливість йому фактично була надана. Проте, судом першої інстанції не були взяті до уваги вказані обставини та не враховано, що йому не була надана можливість самостійно виконати рішення про його примусове повернення в країну походження. Тому просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2017 та прийняти нову, якою відмовити Чопському прикордонному загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Брушнівського С.М., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що громадянин Пакистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Польську Республіку в районі прикордонного знаку №130, на ділянці відділу прикордонної служби «Верховина Бистра» поза пунктом пропуску, без документів, що посвідчують особу та був затриманий представниками прикордонної поліції Польської Республіки після незаконного перетину кордону.

14.08.2017 в пункті пропуску «Смільниця» Мостиського прикордонного загону на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб, був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. У громадянин Пакистану ОСОБА_3 були відсутні документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України.

За фактом порушення відповідачем вимог ст.9 Закону України «Про державний кордон України» було складено протокол про адміністративне затримання від 14.08.2017 та протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 14.08.2017 .

З протоколу особистого огляду та вилучення речей і документів відповідача вбачається, що він є громадянином Пакистану ОСОБА_3, на момент затримання документи, які посвідчують його особу були відсутні, під час огляду було виявлено та вилучено для тимчасового зберігання кошти у розмірі 100 доларів та годинник наручний металевий сірого кольору CАРІТАL чоловічий.

16.08.2017 начальник відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України прийняв рішення про примусове повернення за межі України громадянина Пакистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи його тим, що документи, які підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження та достатніх коштів для повернення до країни походження він не має.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває на території України без законних на те підстав. Позивачем виконано обов'язок, передбачений ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки було прийнято рішення про примусове повернення відповідача в країну походження. При цьому, суд першої інстанції також взяв до уваги доводи позивача стосовно наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду після прийняття рішення про його повернення в країну походження. Суд першої інстанції також врахував, що відповідач мав достатньо часу та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи з заявою про продовження терміну перебування на території України, а також відсутність доказів переслідування його в країні походження за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Факт незаконного перебування відповідача на території України підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі.

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Судом встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства слід враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання відповідача на ту обставину, що обов'язковою умовою для примусового видворення іноземця чи особи без громадянства є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове видворення іноземця за межі України, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» така підстава не поширюється на випадки затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонними органами суміжної держави в порядку реадмісії.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції пояснив, що процедура видворення іноземця чи особи без громадянства порушена не була, посилаючись на те що, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, зокрема, відсутність документів, які б посвідчували його особу при затриманні та коштів на придбання проїзного документа, що унеможливило самостійно залишити територію України, рішення про примусове повернення відповідача виносити не потрібно.

Крім того, долучену до апеляційної скарги копію закордонного паспорта громадянина Пакистану ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 та візу № НОМЕР_2, суд апеляційної інстанції вважає неналежним доказом, оскільки при затримані відповідача, у нього були відсутні вказані документи. Даний факт підтверджується протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 14.08.2017 та висновком про реадмісію №ВІ-СN-1516/ІІ/2017. Крім того, не зрозуміло походження копії паспорта та візи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Громадянина Пакистану ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року по справі № 308/8017/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. П. Нос

Повний текст ухвали складено 30.10.2017.