Справа № 807/627/17
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2017 рокум. Ужгород№ 807/627/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

за участі сторін:

позивача: ОСОБА_1;

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 24 жовтня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 30 жовтня 2017 року.

ОСОБА_1 22 травня 2017 року звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді, якою просить суд: ?1. Прийняти позовну заяву до розгляду та звільнити мене від сплати судового збору відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України ?Про судовий збір?; 2. Визнати дії начальника відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді ОСОБА_2 щодо притягнення мене до дисциплінарної відповідальності протиправними, а наказ № 2-с від 26.04.2017 року незаконним; 3. Наказ ВУФЗ Держспецзвязку в м. Ужгороді №2-с від 26.04.2017 року скасувати; 4. Відшкодувати мені моральну шкоду в сумі 5000 грн.?.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом начальника відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді №2-с від 26 квітня 2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", позивача було притягнено до дисциплінарної відповідальності за неодноразове ігнорування вимог Порядку виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, не повязаного з виїздом за межі України, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзвязку від 30 грудня 2015 року №842. Не погоджуючись з винесенням вищезазначеного наказу, позивач вважає його незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів начальника, оскільки будь-яких порушень дисципліни зі свого боку позивач не допускав, ніякими доказами факт порушення позивачем дисципліни на день підписання та оголошення наказу доведено не було, оскілки службового розслідування проведено не було, а тому оспорюваний наказ по суті є безпідставний , необґрунтований, а відтак оголошення йому догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків між такими. Крім того, позивач вказує, що у звязку з порушенням його конституційних прав та гарантій як військовослужбовця та громадянина призвели до значних моральних страждань, втрати позивачем впевненості у завтрашньому дні, що призводить до необхідності прикладання такому додаткових зусиль по організації його життя. А відтак просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема зазначили, що відповідно до статті 84 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-XIV, проведення службового розслідування здійснюється на розсуд командира за вчинення правопорушення. Однак враховуючи проступок позивача, службове розслідування не проводилось. Також відповідачі зазначили, що позивач був ознайомлений з Порядком виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, не повязаного з виїздом за межі України, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзвязку від 29 лютого 2016 року №150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 2016 року за №424/28554. Однак позивач діючи умисно, свідомо, будучи військовослужбовцем, під час дії особливого періоду, без поважних причин, повторно порушив порядок виїзду за межі гарнізону без відповідного дозволу на те, та не повідомив про захворювання, що підтверджується листком непрацездатності виданого Ракошинською ДЛ 14 квітня 2017 року, що територіально знаходиться в селі Ракошино , Мукачівського району, Закарпатської області, чим повторно порушив вимоги Статуту внутрішньої служби ЗСУ та відомчі нормативно-правові акти. Окрім того зазначили, що за період військової служби, позивач зарекомендував себе з незадовільної сторони, має низький рівень особистої дисциплінованості. Виходячи з вищенаведеного, відповідачі вказують, що враховуючи те, що позивач знав про необхідність виїзду за межі гарнізону, однак за відповідним дозволом до керівництва гарнізону не звертався, а в послідуючому не повідомив про захворювання, оспорюваним наказом позивачу було оголошено догану. У вязку з вищенаведеним просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Розгляд даної адміністративної справи неодноразово відкладався з існуванням на те, обєктивних причин.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що Наказом Голови Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України від 18 грудня 2015 року №424-ос «Про особовий склад» було прийнято на військову службу за контрактом та призначено у Відділ урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України в місті Ужгороді, майора міліції ОСОБА_1 та присвоєно йому рівноцінне військове звання майора (а.с. 59 (на звороті)).

Наказом начальника Відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді полковника ОСОБА_2 від 26 квітня 2017 року за № 2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», позивачу відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», за неодноразове ігнорування вимог Порядку виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, не повязаного з виїздом за межі України, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзвязку від 30 грудня 2015 року № 842, було оголошено догану (а.с. 10).

Винесенню вищевказаного наказу передувало те, що позивач, будучи військовослужбовцем виїхав за межі гарнізону без відповідного дозволу на те керівництва, та не повідомив про захворювання, що підтверджується листком непрацездатності виданого Ракошинською ДЛ 14 квітня 2017 року, відповідно до якого він знаходився на амбулаторному лікуванні а період з 14 квітня 2017 року по 23 квітня включно (а.с. 62).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 117 Конституції України закріплено, що нормативно - правові акти міністерств підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законом.

Наразі це питання (питання державної реєстрації) регулюється Указом Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", що був прийнятий з метою впорядкування видання міністерствами, іншими органами виконавчої влади нормативно-правових актів, забезпечення охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, підприємств, установ та організацій. Набувають чинності такі акти через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Спеціальний порядок державної реєстрації нормативно-правових актів установлено Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 за № 731 (далі по тексту Положення).

Критерієм чинності таких актів та їх застосування є державна реєстрація нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та занесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, який запроваджений згідно з Указом Президента України від 27 червня 1996 року № 468. Державна реєстрація полягає у тому, що такі нормативно-правові акти проходять правову експертизу на відповідність Конституції України, законам України та іншим актам законодавства.

Пунктом 2 Положення передбачено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Пунктом 3 Положення встановлено, що на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб'єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами "Для службового користування", "Особливої важливості", "Цілком таємно", "Таємно" та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Відповідно до пункту 12 Положення, у разі коли нормативно-правовий акт відповідає вимогам, зазначеним у цьому Положенні, орган державної реєстрації приймає рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта за встановленою Мін'юстом формою, заносить його до державного реєстру та на оригіналі акта робить напис встановленого зразка про дату державної реєстрації і номер акта згідно з державним реєстром (додатки 1 і 2).

Пунктом 15 Положення передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Як уже зазначалося вище, позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності (наказ від 25 квітня 2017 року № 2-с) за неодноразове ігнорування вимог саме Порядку виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, не повязаного з виїздом за межі України, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзвязку від 30 грудня 2015 року № 842.

Судом встановлено, що не заперечується й відповідачем, зокрема, Порядок виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, не повязаного з виїздом за межі України, який затверджений наказом Адміністрації Держспецзвязку від 30 грудня 2015 року № 842, не пройшов державної реєстрації в Міністерстві юстиції України, а відтак вважаються такими, що не набрав чинності, і не може бути застосований.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість підстави, покладеної суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваного наказу, суд встановив, що наказ Адміністрації Держспецзвязку від 30 грудня 2015 року №842, яким затверджено Порядок виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, не повязаного з виїздом за межі України, саме за ігнорування вимог якого позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, не пройшов реєстрації в органах Міністерства юстиції України, а отже, він не набув чинності.

Такої ж правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 28 листопада 2011 року, що ухвалена у справі № 21-246а11.

02 червня 2017 року (після звернення позивача до суду) наказом Відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді полковника ОСОБА_2 № 3-с "Про внесення змін до наказу", було внесено зміни в наказ Відділу УФЗ Держспецзвязку в місті Ужгороді від 26 квітня 2016 року №2-с, а саме доповнено преамбулу даного наказу після слів "Відповідно до Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", наступним текстом "за порушення вимог статей 12, 216 та 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548- XIV". Слова в преамбулі наказу Відділу УФЗ Держспецзвязку в місті Ужгороді від 26 квітня 2016 року № 2-с, "затвердженого наказом Адміністрації Держспецзвязку від 30 грудня 2015 року № 842" замінено на такі слова "затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України від 29 лютого 2016 року №150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 2016 року за №424/28554" (а.с.138).

Однак суд не бере наведене вище до уваги, оскільки вищенаведений наказ був винесений відповідачем уже після того, як позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності саме наказом начальника Відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді полковника ОСОБА_2 від 26 квітня 2017 року за № 2-с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" у первинній редакції.

Щодо вимоги позивача про визнання дій начальника відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді ОСОБА_2 щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності протиправними, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що наказом Адміністрації Держспецзвязку від 29 лютого 2016 року №150, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 березня 2016 року за №424/28554, затверджено Порядок виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, не повязаного з виїздом за межі України. З цим порядком був ознайомлений позивач (а.с.60), однак такий порядок не був позивачем дотриманий, про що свідчить медичні документи (а.с.а.с. 61, 62).

Отже на підставі наведеного, суд резюмує, що позивач двічі порушив Порядок виїзду військовослужбовців Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, не повязаного з виїздом за межі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України від 29 лютого 2016 року №150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 2016 року за №424/28554". Те, що відповідачем, на час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не зазначено цього порядку у спірному наказі, а зазначено як підставі притягнення до дисциплінарної відповідальності нечинний Порядок не свідчить про протиправність дій відповідача. Відтак цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Щодо вимоги позивача, що стосується відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Заподіяну позивачеві моральну шкоду, позивач повязує із порушенням його конституційних прав та гарантій як військовослужбовця та громадянина, що призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості у завтрашньому дні, що призводить до необхідності прикладання такому додаткових зусиль по організації його життя. У звязку з цим позивач визначив розмір моральних страждань у розмірі 5000,00 грн..

Згідно зі статтею 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 №4, судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. Відповідно до статті 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного звязку між шкодою і протиправним рішенням відповідача; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди нормативно та документально не підтверджені.

Відповідно до статті 2 частини 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді необхідно задовольнити лише частково.

Керуючись статтями 160-163, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Відділу урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Ужгороді полковника ОСОБА_2 від 26 квітня 2017 року за № 2-с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

У задоволенні позовної заяви у частині решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяОСОБА_5