Справа № 815/2565/17
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2565/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ про стягнення коштів-,

В С Т А Н О В И Л А :

У травня 2017 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Одеське обласне відділення ФСЗІ, позивач) звернулося до суду з позовом до виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 28 341,50 грн., та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 124,74 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Одеське обласне відділення ФСЗІ звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Одеського обласного відділення ФСЗІ, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

22 лютого 2017 року ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ подано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік.

Відповідно до вказаного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві у 2016 році складала 333 особи, а кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів України" - 13 осіб, проте створено тільки 8 (а.с. 6).

На підставі звіту ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, Одеським обласним відділенням ФСЗІ складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2016 звітний рік від 15 березня 2016 року №03-1/665, у якому зазначено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві у 2016 році складає 13 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність, - 8 осіб, кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами - 5 (а.с. 8).

Отже, позивачем встановлено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ не виконало.

З огляду на зазначене, до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 112 471,45 грн., а за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нарахована пеня у розмірі 494,89 грн.

Враховуючи несплату відповідачем вказаних санкцій, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення в судовому порядку.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що товариство здійснило всі залежні від нього заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, таким чином на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування або відсутність безпосереднього звернення до підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Господарського кодексу України, Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

В апеляційній скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року та ухвалення нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Згідно чч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

З систематичного аналізу вказаних норм вбачається, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється або шляхом безпосереднього звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії), а обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування.

До такого ж висновку дійшов Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, від 16 квітня 2013 року у справі №21-81а13.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що роботодавці зобов'язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

Згідно з Порядком подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року №316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що протягом 2016 року товариство інформувало державну службу зайнятості про наявні вільні робочі місця й вакантні посади на яких може використовуватися праця інвалідів, що підтверджується звітами про наявність вакансій форми № 3-ПН, які подавалися в період із січня по грудень 2016 року, про що свідчить Звітність Інформація про попит на робочу силу (вакансії) (а.с. 15-56).

Отже, у 2016 році відповідач належним чином інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць та потребу у направленні центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що товариство фактично створило окремі робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2016 році та належним чином інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, тому ним вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущено правопорушення у сфері господарювання.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що вимога про стягнення пені є похідною від основної вимоги про стягнення адміністративно-господарської санкції та пов'язана із простроченням термінів сплати, то є такою, що не підлягає задоволенню через відсутність вказаного порушення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 206, 254 КАС України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ про стягнення коштів,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направленні її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Суддя доповідач: Потапчук В.О.

Суддя: Шляхтицький О.І.

Суддя: Семенюк Г.В.