Справа № 813/2420/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року справа № 813/2420/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кухар Н.А.

за участю секретаря судового засідання Шавель М.М.

представників:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь Мото" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь Мото» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 26.06.2017 року.

Ухвалою від 07 липня 2017 року відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податкове повідомлення рішення від № НОМЕР_1 від 26.06.2017 року прийняте ГУ ДФС у Львівській області необґрунтовано. Вказують, на те, що під час проведення перевірки відповідач не проводив зясування фактичної реальності операцій, а керувався лише «аналізом даних» з реєстрів та баз інформації. Зазначають, що відсутність інформації не свідчить про неможливість проведення операцій, а побудова висновків на відсутній інформації, є припущенням.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у письмовому запереченні на позов та обґрунтовується тим, що перевіркою встановлено, не підтвердження факту реалізації товарно матеріальних цінностей позивачем його покупцям. Вказують, що перевіркою не можливо встановити факт транспортування товару зі складу у м. Львові покупцям ТзОВ «Ревард Груп» та ТзОВ «Стенлок».

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у запереченні на адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Головне управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач) проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Волинь Мото» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2014 по 31.12.2016 року. За результатами перевірки складено акт від 13.06.2017 року за № 741/13-01-14-06/37598276.

Як вбачається з акта перевірки, податковим органом в ході перевірки встановлено порушення порядку ведення податкового обліку:1) п.185.1 ст.185, п.187.1, ст187 Податкового кодексу України ТзОВ «Волинь Мото» занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість всього на суму 808 922 грн., в т.ч. за жовтень 2016 року на суму 43 167 грн., за грудень 2016 року на суму 765 755 гривень; 2) п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України (не підтверджується факт реалізації товарно матеріальних цінностей) підприємство безпідставно завищило податкове зобовязання з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року по виписаних податкових накладних на адресу ТзОВ «Хорса Груп» (40763121), ТзОВ «Аваландж ЛТД» (40235193), ТзОВ «Технобуд Поліс» (39025090), ТзОВ «Ревард Груп» (40714053), ПП (Техніка тепла і води» (35413885), ПП «Дімакс ЛТД» (37542019), ТзОВ «Клуб Проект» (38665809), ТзОВ «Стенлок» (40000907), ТзОВ «ОСОБА_1 ОСОБА_3» (40367113), ТзОВ «ОСОБА_4 Груп» (40614601), ТзОВ «ОСОБА_5 ЛТД» (402314441), ТзОВ «Сорбіс Інвестбуд» (40368473) за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 на 10 787 420, 77 грн.; 3) п.189. ст.. 189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України підприємством занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість у звязку із використанням підприємством товарів не в господарській діяльності на загальну суму 10 787 420, 77 грн.; 4) пп «б» п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині подання не у повному обсязі з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків за 1-4 квартали 2016 року.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення рішення форми «Р» від 26.06.2017 року № НОМЕР_1.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до ст.134 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст.138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Положеннями п. 135.2 ст. 135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.(п. 198.3. ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З аналізу вказаних норм вбачається, що для встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, тощо.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач мав господарські взаємовідносини з ТзОВ «Стенлок» та ТзОВ «Ревард Груп».

Між ТзОВ «Волинь Мото» (постачальник) з однієї сторони та ТзОВ «Стенлок» (покупець) з іншого боку, було укладено договір поставки № 21/10/16. Згідно даного договору постачальник зобовязується поставити покупцю товар, а покупець зобовязується прийняти і оплатити його за умовами даного Договору. (Т2, а.с. 27-28).

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного договору ТзОВ "Волинь Мото" здійснило поставку товару, що підтверджується податковими накладними від 24.10.2016 року № 67, від 24.10.2016 року № 68, від 24.10.2016 року № 69, від 24.10.2016 року № 70, від 24.10.2016 року № 71, від 25.10.2016 року № 85, від 25.10.2016 року № 86, від 25.10.2016 року № 87, від 25.10.2016 року № 88, від 25.10.2016 року № 89, від 26.10.2016 року № 133, від 26.10.2016 року № 134, від 26.10.2016 року № 135, від 26.10.2016 року № 136, від 26.10.2016 року № 137, від 27.10.2016 року № 181, від 27.10.2016 року № 182, від 27.10.2016 року № 183, від 27.10.2016 року № 184, від 27.10.2016 року № 185, від 28.10.2016 року № 224, від 28.10.2016 року № 225, від 28.10.2016 року № 226, видатковими накладними № РН-67/10 від 24.10.2016 року, № РН-68/10 від 24.10.2016 року, № РН-69/10 від 24.10.2016 року, № РН-70/10 від 24.10.2016 року, № РН-68/10 від 24.10.2016 року, № РН-71/10 від 24.10.2016 року, № РН-85/10 від 25.10.2016 року, № РН-86/10 від 25.10.2016 року, № РН-87/10 від 25.10.2016 року, № РН-88/10 від 25.10.2016 року, № РН-89/10 від 25.10.2016 року, № РН-133/10 від 26.10.2016 року, № РН-134/10 від 26.10.2016 року, № РН-135/10 від 26.10.2016 року, № РН-136/10 від 26.10.2016 року, № РН-137/10 від 26.10.2016 року, № РН-181/10 від 27.10.2016 року, № РН-182/10 від 27.10.2016 року, № РН-183/10 від 27.10.2016 року, № РН-184/10 від 27.10.2016 року, № РН-185/10 від 27.10.2016 року, № РН-224/10 від 28.10.2016 року, № РН-225/10 від 28.10.2016 року, № РН-226/10 від 28.10.2016 року. Оплата за будівельні матеріали частково оплачено, що підтверджується наданими до матеріалів справи платіжним дорученням № 3 від 09.11.2016 року.

Між ТзОВ «Волинь Мото» (продавець) з однієї сторони та ТзОВ «Ревард - ОСОБА_3» (покупець) з іншого боку, було укладено договір купівлі продажу № 10/12/16. Згідно даного договору продавець зобовязується передати у власність покупця продукцію, іменовану надалі «товар», а покупець зобовязується прийняти і оплатити його за умовами даного Договору. (Т1, а.с. 133-134).

Виконання умов договору підтверджується первинними документами, а саме: податковими накладними від 21.12.2016 року № 292, від 21.12.2016 року за № 291, від 14.12.2016 року № 159, від 14.12.2016 року № 160, від 14.12.2016 року № 161, від 15.12.2016 року № 179, від 15.12.2016 року № 180, від 15.12.2016 року № 181, від 15.12.2016 року № 182, від 15.12.2016 року № 183, від 14.12.2016 року № 158, від 30.11.2016 року № 466, від 30.11.2016 року № 463, від 30.11.2016 року № 464, від 30.11.2016 року № 465, від 30.11.2016 року № 462, від 30.11.2016 року № 461, від 30.11.2016 року № 460, від 30.11.2016 року № 457, від 30.11.2016 року № 450, від 30.11.2016 року № 452, від 30.11.2016 року № 459, від 30.11.2016 року № 456, від 30.11.2016 року № 458, від 30.11.2016 року № 455, від 30.11.2016 року № 453, від 30.11.2016 року № 451, від 29.11.2016 року № 433, від 29.11.2016 року № 431, від 29.11.2016 року № 432, від 29.11.2016 року № 430, видатковими накладними № РН-466/11 від 30.11.2016 року, № РН-465/11 від 30.11.2016 року, № РН-464/11 від 30.11.2016 року, № РН-463/11 від 30.11.2016 року, № РН-462/11 від 30.11.2016 року, № РН-461/11 від 30.11.2016 року, № РН-460/11 від 30.11.2016 року, № РН-457/11 від 30.11.2016 року, № РН-459/11 від 30.11.2016 року, № РН-452/11 від 30.11.2016 року, № РН-450/11 від 30.11.2016 року, № РН-458/11 від 30.11.2016 року, № РН-456/11 від 30.11.2016 року, № РН-455/11 від 30.11.2016 року, № РН-453/11 від 30.11.2016 року, № РН-451/11 від 30.11.2016 року, № РН-430/11 від 29.11.2016 року, № РН-431/11 від 29.11.2016 року, № РН-432/11 від 29.11.2016 року, № РН-433/11 від 29.11.2016 року.

Крім того, позивачем до матеріалів справи було долучено договір оренди обладнання від 01.09.2016 року, акт приймання передачі нежитлового приміщення в користування до договору оренди від 01 вересня 2016 року, договір позички складу палива від 04.08.2016 року.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Посилання представника відповідача на те, що перевіркою не можливо встановити факт транспортування товару зі складу у м. Львові до покупця ТзОВ «Реванд Груп» судом до уваги не береться, оскільки згідно договору купівлі продажу №10/12/16, поставка товару відбувається на умовах самовивозу зі складу продавця за власний рахунок та власними засобами покупця. У випадку зміни умов щодо поставок товару, такі зміни повинні бути оформленні у письмовій формі додатковою угодою до цього договору, що буде його невідємною частиною. Склад продавця знаходиться за адресою: м. Львів, вул.. Персенківка, 70.

Так, поставка товару на адресу покупця згідно вищевказаного умов укладеного договору здійснюється покупцем, контрагентом позивача - ТОВ "Ревард Груп".

Посилання представника відповідача на те, що перевіркою не можливо встановити факт транспортування товару зі складу у м. Львові до покупця ТзОВ «Стенлок» судом до уваги не береться, оскільки згідно договору поставки №21/10/16, передача товару відбувається на складі постачальника. Склад продавця знаходиться за адресою: м. Львів, вул.. Персенківка, 70. Товар передається покупцю за накладними завіреними печатками та підписами сторін покупець приймає товар за кількістю / якістю в момент передачі товару і підписання накладної. Претензії по кількості і якості після підписання накладної не приймаються і товар вважається поставленим в повній відповідності з вимогами покупця.

Суд звертає увагу на те, що нереальність господарських операцій має підтверджуватись належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо посилань податкового органу на те, що у ТзОВ «Реванд Груп» та у ТзОВ «Стенлок», відсутні трудові ресурси, виробничо складські приміщення, іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій, відсутність ділової мети даних операцій, перевіркою не підтверджується факт реалізації ТзОВ «Волинь Мото» товарів до ТзОВ «Ревард Груп» та ТзОВ «Стенлок», суд вважає за необхідне відмітити, що в силу закону отримання контролюючим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки, акту про неможливість проведення зустрічної звірки, або іншої податкової інформації, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє контролюючий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону. Акт перевірки контрагента, акт про неможливість проведення зустрічної звірки, інша податкова інформація не мають преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі «ОСОБА_3 Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (ОСОБА_3 Сепорт Сентре) це не мало б.

ОСОБА_5, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Згідно зі ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення ведення податкового обліку.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Положення ч.2 ст.71 КАС України передбачають, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, проаналізувавши первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, встановив, що вони відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що господарські відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинь Мото» з контрагентами ТзОВ «Стенлок» та ТзОВ «Ревард Груп» документально підтверджені та мали реальний характер.

В свою чергу, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 26.06.2017 року № НОМЕР_1, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у вигляді судового збору слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69 - 71, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області 26.06.2017 р. № НОМЕР_1.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Мото» судові витрати у розмірі 15 167 (п'ятнадцять тисяч сто шістдесят сім) гривень 30 коп.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 31 жовтня 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.