Справа № 817/2178/16
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2017 р.Р і в н еСправа №817/2178/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: суддя Щербакова В.В. (головуючий), суддів Жуковської Л.А. Дорошенко Н.О. , розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доДержавної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 особа-підприємець ОСОБА_3,
про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 особа-підприємець ОСОБА_3, про визнання неправомірним та скасування рішення конкурсного комітету з проведення конкурсів з перевезення пасажирів на міжміському та приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області, оформленого протоколом від 09.11.2016 по об'єкту №25 рейс №113/114 за маршрутом Березне-Київ в частині недопущення до участі в конкурсі перевізника-претендента ФОП ОСОБА_1, та зобов'язання вчинення дій щодо проведення повторного конкурсу по об'єкту №25 рейс №113/114 за маршрутом Березне-Київ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення конкурсного комітету щодо недопущення до участі у конкурсі перевізника-претендента ФОП ОСОБА_1 по об'єкту №25 рейс №113/114 за маршрутом Березне-Київ є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки в ньому не вказано, в чому полягає недостовірність інформації у поданих документах для участі у конкурсі; з яких джерел було встановлено про невідповідність автобусу і якого саме транспортного засобу позивача вимогам Євро-2; якими фактичними даними керувалися члени конкурсного комітету при оцінці вказаної інформації як недостовірної. При цьому позивач стверджував, що відповідність кожного транспортного засобу позивача стандартам Євро-2 підтверджується відмітками у технічних паспортах відповідних транспортних засобів, що не було враховано відповідачем та не прийнято ним до уваги та протиправно позбавлено позивача надати обґрунтування власної позиції та подати відповідні докази. Разом з тим, позивач переконаний, що визначення відповідності транспортних засобів умовам конкурсу, а саме: їх достатню кількість, клас та пасажиромісткість (категорія, пасажиромісткість, наявність багажних відділень, додаткового обладнання) є критерієм для надання оцінки заявкам конкурсантів та розглядається конкурсним комітетом у ході проведення конкурсу та не може слугувати підставою для недопуску претендента до участі у конкурсі. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом порушеного права на участь у конкурсі з перевезення пасажирів, що полягало у протиправному його усуненню від участі у ньому, тому просив суд позов задовольнити та скасувати спірне рішення відповідача у відповідній частині та зобовязати провести повторний конкурс по обєкту перевезення. Крім того, відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення безпідставно зазначив, що позивачем, як перевізником-претендентом, до списку власних автобусів, які відповідають екологічним вимогам не нижче Євро-2, зазначених в розділах 1 анкети до заяви на участь в конкурсі, було включено транспортний засіб 1993 року випуску, який не відповідає екологічним вимогам не нижче Євро-2, оскільки у технічному паспорті кожного автомобіля позивача міститься відмітка про те, що автобус відноситься до ТЗ Євро-2, тому представник стверджував про надуманість і безпідставність таких висновків конкурсної комісії. За таких обставин, усі заявлені позивачем до участі в конкурсі транспорті засоби відповідають оголошеним умовам. Уся інформація подана позивачем як перевізником-претендентом у заяві та анкеті по обєкту конкурсу є достовірною та може бути підтверджена документами, наявними в нього на день проведення конкурсу. Попри це конкурсним комітетом не взято до уваги письмові докази на підтвердження відповідності заявлених автобусів умовам конкурсу, відтак недопуск позивача до участі у конкурсі та усунення у такий спосіб позивача від конкурсу є неправомірним.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що відповідно до п.67 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081 (надалі Порядок), інформація, що міститься в документах, поданих перевізниками-претендентами для участі в конкурсі, повинна бути достовірною станом на момент подання документів для участі в конкурсі. Оскільки в анкеті, що додається до заяви про участь у конкурсі, позивачем у графі "сумарна пасажиромісткість автобусів (не нижче Євро-2), які є власністю, співвласністю перевізника або взяті у лізинг" було зазначено транспортний засіб марки MAN 11.190 1993 року випуску, а згідно інформації від ДП "ДержавтотрансДНІпроект" екологічні норми Євро-2 були запроваджені лише у 1995-1996 роках, та беручи до уваги відсутність серед документів позивача документального підтвердження переобладнання і встановлення на автобус двигуна, відповідного Євро-2, висновок відповідача щодо недостовірності інформації в анкеті в частині відповідності транспортного засобу нормам Євро-2, є правомірним. Відтак, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, документальним підтвердженням відповідності переобладнаного автобуса нормам Євро-2 може бути офіційний документ, виданий в законодавча регульованій сфері в державній системі сертифікації УкрСЕПРО (сертифікат відповідності) або протокол випробування, який поширюється на автобус стосовно відповідності нормам Євро-2, наданий акредитованим згідно із законодавством України органом з оцінки відповідності, до галузі акредитації якого входять Правила ЄЕК ООН №49 і №83. Станом на день проведення конкурсу 09.11.2016 в Державній службі України з безпеки на транспорті, як організатора перевезень, була відсутня інформація про переобладнання транспортного засобу з видачею сертифікату відповідності чи протоколу випробування транспортного засобу марки MAN 11.190 1993 року випуску, що належить позивачу, тому, як зазначено представником, відповідач прийшов до обґрунтованого висновку про недостовірність інформації про транспортні засоби позивача в частині відповідності Євро-2.

В ході судового розгляду, судом було прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Державною службою України з безпеки на транспорті, як організатором конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, в журналі "Перевізник" №12 від 2016р. вміщено оголошення про проведення конкурсу на право здійснення перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), який відбудеться 09.11.2016. Зміст оголошення містить умови проведення конкурсу з перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування на відповідні об'єкти маршрутів (а.с.14).

Позивачем по справі, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було подано заяву на участь у конкурсі з перевезення пасажирів на міжміському (приміському) маршруті загального користування від 12.10.2016 по обєкту конкурсу №25 рейс №113/114 за маршрутом Березне-Київ (а.с.70).

До вказаної заяви позивач додала документи за переліком згідно пункту V заяви (а.с.71-88), у тому числі анкету до заяви про участь у конкурсі, оголошеному в журналі "Перевізник" №12 від 2016р., у пункті першому якої "сумарна пасажиромісткість автобусів (не нижче Євро-2), які є власністю, співвласністю перевізника або взяті у лізинг" зазначила, серед іншого, транспортний засіб марки MAN 11.190 1993 року випуску.

Оскаржуваним рішенням конкурсного комітету з проведення конкурсу на перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), оформленим протоколом №9 від 09.11.2016, позивача по справі перевізника-претендента ФОП ОСОБА_1 не було допущено до участі в конкурсі як такого, що подав до участі в конкурсі документи, що містять недостовірну інформацію, за яке члени конкурсного комітету проголосували одноголосно (а.с.10).

Судом встановлено, що оскаржуване рішення конкурсного комітету з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), що оформлене протоколом №9 від 09.11.2016, мотивоване тим, що перевізник-претендент ФОП ОСОБА_1 до списку власних автобусів, які відповідають екологічним вимогам не нижче Євро-2 та відносяться до категорії М3 класу В, ІІІ, зазначених в розділі 1 анкети до заяви на участь у конкурсі, включив транспортний засіб марки MAN 11.190, який за роком виготовлення не відповідає, за висновком конкурсного комітету, екологічним вимогам не нижче Євро-2.

Будучи незгідним із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III, визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Згідно зі статтею 45 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III, у конкурсі на визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування можуть брати участь автомобільні перевізники, які мають ліцензію на той вид послуг, що виносять на конкурс, на законних підставах використовують у достатній кількості сертифіковані автобуси відповідного класу, відповідають вимогам, викладеним у статті 34 цього Закону. До участі в конкурсі не допускаються автомобільні перевізники, які: визнані банкрутами або щодо яких порушено справу про банкрутство чи ліквідацію як суб'єкта господарювання; подали до участі в конкурсі документи, що містять недостовірну інформацію; не відповідають вимогам статті 34 цього Закону; передбачають використовувати на маршрутах автобуси, переобладнані з вантажних транспортних засобів.

Частиною дванадцятою статті 44 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III передбачено, що порядок проведення конкурсів визначає Кабінет Міністрів України.

Так, Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081 (надалі - Порядок).

Пунктом 29 Порядку передбачено, що для участі у конкурсі автомобільний перевізник подає на кожний об'єкт конкурсу окремо заяву за формою, визначеною згідно з додатками 1 або 2, і такі документи:

2) нотаріально завірену копію ліцензії на право надання послуг з перевезень пасажирів (може подаватися в одному примірнику, якщо перевізник-претендент бере участь у кількох конкурсах, які проводяться на одному засіданні);

3) перелік транспортних засобів, які пропонуються до використання на автобусному маршруті, із зазначенням марки, моделі, пасажиромісткості (з відміткою "з місцем водія/без місця водія"), VIN-коду транспортного засобу, державного номерного знака, року випуску транспортного засобу;

4) копії ліцензійних карток на кожний автобус, який пропонується до використання на автобусному маршруті;

5) документ, що підтверджує внесення плати за участь у конкурсі, із зазначенням дати проведення конкурсу;

6) копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів або тимчасових реєстраційних талонів автобусів, що пропонуються до використання на маршруті;

7) копію документа, що підтверджує проведення процедури санації (за умови проведення санації);

8) перелік транспортних засобів, пристосованих для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями, які пропонуються для роботи на автобусному маршруті, або письмова інформація про їх відсутність;

9) анкету відповідно до пункту 32 цього Порядку;

10) копія штатного розпису, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за останні повні два квартали.

Підпунктом першим пункту 12 Порядку визначено, що конкурсний комітет приймає рішення про недопущення до участі в конкурсі автомобільного перевізника, який подав до участі в конкурсі неналежним чином оформлені документи чи не в повному обсязі, а також такі, що містять недостовірну інформацію.

Пунктом 37 Порядку встановлено, що достовірність інформації, викладеної у заяві та документах, визначених пунктом 29 цього Порядку, перевіряється організатором та/або робочим органом не пізніше ніж за два дні до дати проведення конкурсу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що перевізник-претендент допускається до участі у конкурсі саме за результатами перевірки його відомостей робочим органом і рішення про допуск (або не допуск) перевізника до участі у конкурсі має бути прийнято до початку проведення конкурсу. Виключення перевізника з числа претендентів під час проведення конкурсу є порушенням вимог пункту 27 згаданого Порядку, відповідно до якого члени конкурсного комітету зобов'язані дотримуватися норм законодавства, цього Порядку, об'єктивно та неупереджено розглядати конкурсні пропозиції перевізників-претендентів.

Таким чином, твердження позивача про те, що відповідність його транспортних засобів заявленими умовам конкурсу мала б перевірятись конкурсною комісією саме у ході проведення конкурсу з перевезення пасажирів по відповідному маршруту, суд визнає безпідставним.

Як закріплено у пункті 50 Порядку, протокол засідання конкурсного комітету повинен містити, серед іншого, інформацію про рішення про недопущення перевізника-претендента до участі в конкурсі, якщо воно мало місце.

В силу вимог пункту 67 Порядку інформація, що міститься в документах, поданих перевізниками-претендентами для участі у конкурсі, повинна бути достовірною за станом на момент подання документів для участі в конкурсі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що достовірність інформації, викладеної у заяві та документах перевізника-претендента перевіряється організатором та/або робочим органом не пізніше ніж за два дні до проведення конкурсу і автомобільні перевізники, які подали на розгляд документи, що містять недостовірну інформацію до участі в конкурсі не допускаються. При цьому, перевізник-претендент допускається до участі у конкурсі по результатам перевірки його відомостей організатором та/або робочим органом, і рішення про допуск (чи не допуск) перевізника до участі у конкурсі має бути прийнято конкурсним комітетом до початку проведення конкурсу.

За обставинами справи, 08.11.2016 до Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов лист від Головного сервісного центру міністерства внутрішніх справ України №31/9801, згідно з яким надано інформацію про транспортні засоби, що знаходяться у власності (співвласності) перевізників-претендентів, які подали документи на конкурс на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжобласних маршрутах загального користування (а.с.89). Відповідно до цієї інформації, ФОП ОСОБА_1 експлуатується, в тому числі, транспортний засіб марки MAN 11.190 (порядковий №3): номерний знак НОМЕР_1; рік випуску 1993; пасажиромісткість 30; свідоцтво про реєстрацію САК859577 01.06.2012; власний; дата першої реєстрації в Україні: 01.06.2012 (а.с.90).

В обґрунтування законності свого рішення про недопущення позивача до участі в конкурсі та на підтвердження подання останнім недостовірної інформації, відповідач покликався до листа Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут", у якому зазначено, що "директивою 91/542/ЕЕС в країнах-членах ЄС у 1992-1993 роках були запроваджені екологічні норми "Євро-1" (рівень вимог А), а норми "Євро-2" (рівень вимог В) лише у 1995-1996 роках, хоча провідні європейські заводи-виробники розпочинали виробництво окремих типів транспортних засобів, відповідних нормам "Євро-2, починаючи з 1994 року.

Як виняток до зазначеного вище є можливість відповідність автобуса, виготовленого у 1993 році і раніше, нормам "Євро-2" шляхом переобладнання і встановлення на автобус двигуна, відповідного "Євро-2".

Документальним підтвердженням відповідності переобладнаного автобуса нормам "Євро-2" може бути офіційний документ, виданий в законодавча регульованій сфері в державній системі сертифікації УкрСЕПРО (сертифікат відповідності) або протокол випробування, який поширюється на автобус стосовно відповідності нормам "Євро-2" щодо питомих викидів забруднювальних речовин (які визначені додатком 2 до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого наказом Мінінфраструктури України від 17.08.2012 №521 і зареєстрованого в Мінюсті України 14.09.2012 за №1586/21898), наданий акредитованим згідно із законодавством України органом з оцінки відповідності, до галузі акредитації якого входять Правила ЄЕК ООН №49 і №83" (а.с.91-92).

За змістом пункту 41 Порядку, під час проведення конкурсу представники організатора та органів державного контролю, які входять до складу конкурсного комітету, відповідно до їх компетенції надають інформацію про діяльність перевізника-претендента. Представники органів державного контролю несуть персональну відповідальність за достовірність поданої інформації відповідно до законодавства.

За таких обставин, враховуючи те, що оцінка відповідності умовам конкурсу має бути надана щодо кожного перевізника-претендента до початку проведення конкурсу на підставі поданих таким претендентом документів та отриманої інформації про діяльність перевізника-претендента, виходячи з аналізу поданих позивачем документів на конкурс, у тому числі інформації, наведеної у анкеті також і в частині відповідності транспортних засобів позивача вимогам Євро-2 суд зазначає, що у відповідача були підстави для прийняття висновку про невідповідність транспортного засобу марки MAN 11.190 1993 року випуску вимогам Євро-2. Оскільки згідно встановлених у Порядку вимог до анкети, що додається до заяви на участь у конкурсі, має зазначатись інформація щодо транспортних засобів, що відповідають вимогам Євро-2, то суд приходить до висновку про недостовірність зазначеної позивачем такої інформації у анкеті щодо відповідності транспортного засобу марки MAN 11.190 1993 року випуску вимогам Євро-2.

Таким чином суд зазначає, що висновки відповідача в частині подання позивачем недостовірної інформації для участі у конкурсі є обґрунтованими, а відтак рішення про недопуск позивача до участі у конкурсі з перевезення пасажирів на міжміському та приміському маршрутах загального користування 09.11.2016 є правомірним.

Щодо позовної вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача до вчинення дій щодо проведення повторного конкурсу по об'єкту №25 рейс №113/114 за маршрутом Березне-Київ, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III, організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, до складу якого входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та територіальних органів Національної поліції, а також громадських організацій у сфері автомобільного транспорту.

Таким чином, проведення конкурсу по окремому обєкту пасажирського перевезення покладено саме на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

При цьому колегія суддів зазначає, що суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України положенням, не втручається у повноваження суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи другу позовну вимогу, фактично просить зобовязати відповідача прийняти владне управлінське рішення, визначення доцільності якого не входить до компетенції суду, а віднесено законом до повноважень субєкта владних повноважень, як то статтею 44 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III визначено, що організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються саме на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Отже, суд не повинен підміняти адміністративний орган, не повинен приймати рішення замість адміністративного органу. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду й виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

В силу вимог ст.94 КАС України судові витрати позивачу не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий cуддя Щербаков В.В.

Судді Жуковська Л.А.

ОСОБА_4