Справа № 445/1767/16-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8604/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

апелянта ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 10 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Єлиховицької сільської ради Золочівського району Львівської області про скасування рішення та зобовязання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Єлиховицької сільської ради Золочівського району Львівської області про скасування рішення Єлиховицької сільської ради № 457 від 15.07.2016 року про відмову у задоволенні заяв ОСОБА_1 щодо розчищення земельних ділянок від чагарників та дерев та зобовязання сільської ради дозволити ОСОБА_1 провести благоустрій пасовища та влаштувати необхідні обєкти водопостачання для жителів вулиці Крутники села Єлиховичі.

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 10 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зобовязані забезпечити організацію благоустрою населених пунктів, який здійснюється в обовязковому порядку на всій території населеного пункту, а Єлиховицька сільська рада самоусунулась від виконання покладених на неї обовязків щодо забезпечення людей пасовищами та водопостачанням.

Зазначає також, що він як власник земельної ділянки і особа, яка бажає займатись сільським господарством і утримувати худобу, має право на умовах договору, укладеного з органом місцевого самоврядування, забезпечувати належне утримання території загального користування ( пасовища ), прилеглої до його земельної ділянки. Що стосується облаштування обєктів водопостачання, зазначає, що у сільських населених пунктах, де немає центрального водопостачання повинні облаштовуватись громадські свердловини, колодязі і каптажі, а відповідач відмовляється облаштувати джерело для підтримки його особистого селянського господарства, що позбавляє його можливості вирощувати худобу.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення апелянта та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , придбавши будинок у селі Єлиховичі, звернувся до сільської ради 08.06.2016 року із заявою про виділення йому земельної ділянки для розчищення чагарників і влаштування пасовища, а також просив провести обстеження земельної ділянки, яка знаходиться поруч із земельною ділянкою для обслуговування його будинку для визначення її цільового призначення , площ, що заростають чагарниками, визначення дерев, що заростають паразитами, визначення місця для проведення рекреаційних робіт по влаштуванню спортивного майданчика і місця для випасу худоби; визначення місць витоку джерел та складання кошторису для їх розчистки.

15 липня 2016 року рішенням Єлиховицької сільської ради Золочівського району Львівської області № 457 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяв щодо розчищення земельних ділянок від чагарників та дерев і т.д. в с.Єлиховичі Золочівського району Львівської області.

Ухвалюючи рішення, сільська рада керувалась ст.ст.12,34,122,123 Земельного кодексу України , ст.ст.26,33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про благоустрій населених пунктів» та Правилами благоустрою Єлиховицької сільської ради.

Листом сільської ради від 19.07.2016 року ОСОБА_1 було повідомлено, що земельна ділянка, обстеження і розчищення якої він хоче провести , запланована для надання жителям села під городництво. Крім того, повідомлено, що у селі є визначені під пасовища земельні ділянки, якими користуються жителі села і звернень жителів села про облаштування інших пасовищ до сільської ради не надходило; кошти для проведення робіт по очищенню земельних ділянок від чагарників бюджетом сільської ради не передбачені; розчищення джерела не планується у звязку з пониженням рівня грунтових вод, що може призвести до його висихання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що оскаржуване рішення Єлиховицької сільської ради прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відмова у задоволенні заяв ОСОБА_1 щодо розчищення земельних ділянок є обґрунтованою, прийнята у звязку із відсутністю підстав, передбачених Порядком видалення дерев, кущів, газонів у квітників у населених пунктах для вчинення таких дій. Крім того, законом не передбачена можливість видалення зелених насаджень особою, яка звернулася із такою заявою. Щодо вимоги про зобовязання влаштувати обєкти водопостачання, то суд першої інстанції зазначив, що такого обовязку для органу місцевого самоврядування законом не передбачено.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд та зазначає наступне.

Правовий статус сільської ради визначений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтею 10 якого встановлено, що сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із статтею 16 цього Закону матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, позабюджетні цільові та інші кошти, земля , природні ресурси, що є комунальній власності територіальних громад. Від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Виключною компетенцією відповідної ради відповідно до ст.26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» є прийняття рішень щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачені повноваження рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, до яких належать : підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів; підготовка і подання на затвердження ради проектів місцевих програм охорони довкілля, участь у підготовці загальнодержавних і регіональних програм охорони довкілля;підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про організацію територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; вжиття необхідних заходів щодо ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій відповідно до закону, інформування про них населення, визначення території для розміщення відходів відповідно до законодавства; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Відповідно до ч.2 ст.64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання.

Виходячи з цього Закону можна зробити висновок про те, що орган місцевого самоврядування на відповідній території діє від імені та в інтересах територіальної громади, здійснює права субєкта комунальної власності, має певні повноваження, визначені законом, і при організації життя громади зобовязаний зберігати баланс між інтересами громади та конкретної особи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішенням Єлиховицької сільської ради № 457 від 15.07.2016 року дотримано справедливу рівновагу між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, збережено баланс між інтересами громади і ОСОБА_1

Покликання апелянта на порушення відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення Закону України «Про благоустрій населених пунктів» апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до цього закону обєктами благоустрою є парки, сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, шляхи, площі, майдани, набережні, прибудинкові території, пляжі, кладовища, рекреаційні, оздоровчі, навчальні, спортивні, історико-культурні об'єкти, об'єкти промисловості, комунально-складські та інші об'єкти у межах населеного пункту ( стаття 1 Закону ). Земельні ділянки з цільовим призначенням, зокрема, для городництва, садівництва, пасовища не є обєктами благоустрою відповідного населеного пункту і їх використання та розпорядження ними здійснюється на підставі Земельного кодексу України.

Апеляційний суд звертає увагу, що Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження рад у галузі земельних відносин ( вищезазначена стаття 33 Закону ), до якої відноситься організація і здійснення землеустрою у межах її території і такі повноваження є виключною компетенцією ради, в які суд не може втручатися, та вирішуючи такі питання, рада здійснює свої повноваження власника земельної ділянки і керується власним розсудом щодо можливості певної особи використовувати будь-яким чином таку земельну ділянку.

Щодо покликань апелянта на його право проводити благоустрій присадибної ділянки, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 26 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» таке право поширюється лише на земельну ділянку, яка перебуває у власності чи користуванні особи, а можливість забезпечувати належне утримання території загального користування, прилеглої до присадибної ділянки залежить від волі власника території загального користування і здійснюється на підставі договору .

Крім того, ОСОБА_1 не довів , що земельна ділянка, яку він має бажання облаштувати для випасання своєї худоби, є прилеглою до належної йому земельної ділянки, а із наданого ним для огляду апеляційному суду плану схеми території такого не вбачається.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про законність рішення Єлиховицької сільської ради № 457 про відмову у задоволенні заяв щодо розчищення земельних ділянок від чагарників та дерев.

Щодо доводів апелянта про незаконність відмови відповідача забезпечити його водопостачанням, то такі доводи є безпідставні, оскільки, як доведено під час розгляду справи і визнається самим позивачем, територіальна громада села Єлиховичі є забезпечена водопостачанням, оскільки у селі є водонапірна башта, а два домогосподарства з трьох, у яких постійно проживають люди, мають вже влаштовані джерела водопостачання. Таким чином, у влаштуванні ще одного обєкту водопостачання, який буде зручним саме позивачу, доцільності немає.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Золочівського районного суду Львівської області від 10 липня 2017 року у справі № 445/1767/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
ОСОБА_4
ОСОБА_5

Ухвала складена в повному обсязі 30.10.2017 року.