Справа № 756/8861/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Диба О.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Справа № 756/8861/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії з 01.04.2017 р.;

- зобов'язання відповідача відновити виплату позивачу пенсії з 01.04.2017 р. на особистий рахунок № 8275, відкритий в Ощадбанку, у порядку, передбаченому законодавством.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.01.2004 р. позивачу було призначено пенсію за віком безстроково, яку вона отримувала за місцем свого проживання.

27.09.2016 р. позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу (далі - ВПО) за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1.

01.04.2017 р. позивачу було припинено виплату пенсії.

20.04.2017 р. позивач через свого представника звернулася до начальника ПФУ зі скаргою щодо відновлення виплати пенсії на її рахунок та подано запит на інформацію начальнику УПФУ в Оболонському районі м. Києва про надання вичерпної відповіді щодо підстав зупинення виплати пенсії позивачу, норм законодавства, на підставі яких це здійснено, та посадової особи, відповідальної за прийняте рішення щодо зупинки виплати пенсії позивачу.

Листом від 03.05.2017 р. № 729/Д-603 Центральне ОУПФУ в м. Києві роз'яснило, що позивачу припинена виплата пенсії з 01.04.2017 р. та що для поновлення її виплати позивачу необхідно особисто подати відповідну заяву до Оболонського відділу обслуговування громадян.

07.05.2017 р. представником позивача було повторно подано запит на інформацію начальнику УПФУ в Оболонському районі м. Києва про надання вичерпної відповіді щодо підстав зупинення виплати пенсії позивачу, норм законодавства, на підставі яких здійснено зупинку виплати пенсії, та посадової особи, відповідальної за прийняте рішення щодо зупинки виплати пенсії позивачу.

Листом ПФУ від 17.05.2017 р. № 1121/Д-109 позивача було повідомлено, що призупинення виплати пенсії з квітня 2017 року їй здійснено відповідно до пп. 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, та роз'яснив, що поновлення виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам проводиться на підставі особистого звернення до органів Пенсійного фонду України.

18.05.2017 р. представником позивача було подано запит на інформацію начальнику Пенсійного фонду України про надання вичерпної відповіді щодо підстав зупинення виплати пенсії позивачу, норм законодавства, на підставі яких здійснено зупинку виплати пенсії, та посадової особи, відповідальної за прийняте рішення щодо зупинки виплати пенсії позивачу.

Листом від 23.05.2017 р. № 824/Д-603/1 Центральне ОУПФУ в м. Києві роз'яснило, що позивачу припинена виплата пенсії з 01.04.2017 р. на підставі інформації, яка надана компетентними органами щодо тривалої відсутності позивача за місцем проживання та що для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно особисто подати відповідну заяву до Оболонського відділу обслуговування громадян.

Листом від 26.05.2017 р. № 859/Д-603/2 Центральне ОУПФУ в м. Києві роз'яснило, що припинення виплати пенсії позивачу проведено з 01.04.2017 р. відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та згідно пп.пп.4,5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Інформація про посадову особу, яка прийняла рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу, в управлінні відсутня.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії з 01.04.2017 р., звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності будь-яких правових підстав для припинення позивачу виплати її пенсії.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), постановою КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 р. № 637 (далі - Постанова № 637), Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 р. № 509 у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 509), Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 р. № 365 (далі - Порядок № 365).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У ст. 2, 6 Закону № 1382-IV визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

У ст.ст. 1, 7, 12 Закону № 1706-VII закріплено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Пунктом 1 постанови КМУ № 637 передбачено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Згідно з п.п. 6, 71 Порядку № 509 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

У разі наявності підстав, передбачених ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Відповідно до ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 12 Порядку № 365 соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Отже, законодавством гарантовано право ВПО на отримання пенсії за місцем її фактичного проживання.

При цьому, статтею 49 Закону № 1058-IV та п. 12 Порядку № 365 визначено перелік підстав для припинення особі виплати пенсії, які можуть бути застосовані виключно за рішенням територіального органу ПФУ або суду.

Разом з тим, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження апелянтом не було доведено наявності будь-яких правових підстав для припинення виплати позивачу пенсії, зокрема з підстав, передбачених п.п.2, 4, 5 п. 12 Порядку № 365, на які він посилається у своїх листах-відповідях на звернення представника позивача /Т.1 а.с.26, 28, 30, 32/, тобто встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Більш того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у відповідача було витребувано, зокрема оригінали та належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких позивачу з 01.04.2017 р. було припинено виплату пенсії, та документи, на підставі яких Центральним ОУПФУ в м. Києві було встановлено, що позивач протягом тривалого часу відсутня за місцем фактичного проживання /Т.1 а.с.67-68/.

20.10.2017 р. відповідачем було подано до суду апеляційної інстанції копію відмовної пенсійної справи позивача /Т.1 а.с.78-88/, однак подані документи не містять жодних доказів, які б підтверджували наявність правових, зокрема визначених п.п.2, 4, 5 п. 12 Порядку № 365, для припинення виплати позивачу пенсії, та взагалі не містять рішення територіального орану ПФУ про припинення виплати позивачу пенсії з 01.04.2017 р.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в листі від 23.05.2017 р. № 824/Д-603/1 Центральне ОУПФУ в м. Києві, окрім іншого, як на підставу для припинення виплати позивачу пенсії посилається на пп. 4 п. 12 Порядку № 365, тобто скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, але на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року листом УПСЗН Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.10.2017 р. № 01-34/20197 підтверджено факт видачі позивачу довідки про взяття на облік як ВПО та повідомлено, що така довідка діє безстроково /Т.1 а.с.75/.

При цьому, апелянтом не надано жодних доказів анулювання, визнання нечинною та/або скасування зазначеної довідки позивача.

У контексті викладеного судова колегія також відзначає й те, що пенсія є одним з основних джерел існування особи, право на її отримання визнається і гарантується Конституцією України та є важливою складовою соціального забезпечення людини, що в сукупності обумовлює важливість та необхідність ретельного дотримання органами ПФУ вимог законодавства та відповідного нормативно визначеного порядку при вирішенні питань щодо обмеження/припинення пенсійних виплат.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Таким чином, дослідивши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про протиправність дій Центрального ОУПФУ в м. Києві щодо припинення виплати позивачу пенсії.

Доводи апелянта про те, що поновлення виплати пенсії здійснюється виключно на підставі особистої заяви особи, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки предметом судового оскарження в даній справі є дії відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії з 01.04.2017 р., а не стосовно відмови в її поновленні, що входить до складу зовсім інших правовідносин.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів перед судом правомірності своїх дій щодо припинення виплати пенсії позивачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального та процесуального законодавства і ухвалено судове рішення у відповідності до ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а постанова Оболонського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 01 листопада 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: