Справа № 463/2882/17
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Леньо С. І.

при секретарі Станько Р.О.

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Львівського прикордонного загону Західного Регіонального управління Державної прикордонної служби України про виправлення описки в постанові Личаківського районного суду м. Львова від 13.06.2017 року у справі за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного Регіонального управління Державної прикордонної служби України до Наєм Хуссен про примусове видворення, затримання, -

в с т а н о в и в:

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 13.06.2017р., яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017р., адміністративний позов у вищевказаній справі задоволено повністю. Примусово видворено громадянина ОСОБА_1 Бангладеш Наєм Хуссен, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України. Затримано громадянина ОСОБА_1 Бангладеш Наєм Хуссен, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення.

Т.в.о. начальника Львівського прикордонного загону Держприкордонслужби України звернувся до суду з заявою про внесення виправлення в резолютивну частину згаданої постанови шляхом зазначення в ній інформації про поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання замість інформації «затримати громадянина ОСОБА_1 Бангладеш Наєм Хуссен, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення». Мотивує тим, що в процесі здійсненої перевірки представником Генеральної прокуратури України вбачається порушення вимог чинного законодавства в частині дотримання законності при застосуванні заходів адміністративного впливу під час поміщення та утримання іноземців-правопорушників в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України суд вважає за необхідне вирішити заяву про виправлення описки в порядку письмового провадження без виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що така заява не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України, суд може з власної ініціативи або за заявою особи, що брала участь у справі, чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

В контексті цієї норми під опискою слід розуміти помилку стосовно порушення граматичних правил, синтаксису, стилістичних правил, пунктуації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Виправлення описки шляхом зміни змісту судового рішення не допускається.

В ході розгляду адміністративного позову по суті судом було встановлено, що відповідач є особою, яка відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підлягає видворенню за межі території України.

Відповідно до абзацу 4 п. 6 ч. 1 ст. 18 КАС України, якою визначається предметна підсудність адміністративних справ, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, в тому числі щодо затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України.

Крім того, згідно п. 3 ч. 2 ст. 183-7 КАС України, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти, яким затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Системно-правовий аналіз положень абзацу 4 п. 6 ч. 1 ст. 18, п. 3 ч. 2 ст. 183-7 КАС України свідчить про те, що юридична природа поняття «затримання», яка наводиться в цих нормах не є тотожною.

Зокрема, під поняттям «затримання», яке наводиться в абзаці 4 п. 6 ч. 1 ст. 18 КАС України слід розуміти заходи забезпечення примусового видворення, метою яких є ідентифікація іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України, тоді як під поняттям «затримання», яке наводиться в п. 3 ч. 2 ст. 183-7 КАС України слід розуміти заходи забезпечення виконання рішення про примусове видворення, метою яких усунення перешкод у виконанні рішення суду про видворення, адже норма ч. 2 ст. 183-7 КАС України виділяє чотири підстави для поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, серед яких: відсутність документа, що дає право на виїзд з України або обґрунтоване припущення про відсутність такого документа; обґрунтоване припущення про ухилення особи від виконання рішення про примусове видворення; чинення такою особою перешкод проведенню процедури примусового видворення; ризик втечі такої особи.

Тобто, в розумінні п. 3 ч. 2 ст. 183-7 КАС України затримання є наслідком субєктивних причин, які перешкоджають виконанню рішення про примусове видворення, тоді як в розумінні абзацу 4 п. 6 ч. 1 ст. 18 КАС України затримання є наслідком обєктивних причин, які в першу чергу, перешкоджають примусовому видворенню, а не виконанню рішення про примусове видворення.

Відповідно до змісту позовних вимог, в прохальній частині позову міститься вимога про затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення.

За змістом ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Натомість, згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Вказане свідчить про те, що розміщення особи в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні згідно ч. 4 ст. ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», так само як і поміщення до цього пункту за правилами ч. 2 ст. 183-7 КАС України є лише стадією виконання постанови суду в частині затримання цієї особи, у звязку з чим відсутність в постанові суду відповідного посилання не може вважатись опискою і тим більше, не може вважатись порушенням чинного законодавства в частині тримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, адже відсутність в постанові суду такого посилання не змінює правила, закріпленого в ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Такі висновки суду узгоджуються з юридичним визначенням поняття «пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», яке наведено в п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і згідно з яким, ним визнається державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства стосовно яких в тому числі судом прийнято рішення про примусове видворення або затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Тобто, підставою для поміщення або ж розміщення особи до ПТПІ є не відповідна постанова суду про таке поміщення або розміщення, а постанова суду про видворення чи затримання.

Доводи заяви по факту зводяться до проведення дописки, а не виправлення описки, у звязку з чим така заява не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 165, 169 КАС України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви Львівського прикордонного загону Західного Регіонального управління Державної прикордонної служби України про виправлення описки в постанові Личаківського районного суду м. Львова від 13.06.2017 року у справі за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного Регіонального управління Державної прикордонної служби України до Наєм Хуссен про примусове видворення, затримання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського адміністративного апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя: Леньо С. І.