Справа № 825/1656/17
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/1656/17

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача Сидорчука В.М.,

представника відповідача Тарасенка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу № 825/1656/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України (далі-Чернігівський прикордонний загін, відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 по 05.10.2017 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 05.10.2017 включно.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем не була своєчасно нарахована та виплачена позивачу індексація грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 05.10.2017 включно, у зв`язку з цим позивач вважає такі дії відповідача протиправними. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що кошторисними призначеннями Державної прикордонної служби України з липня 2015 року не передбачена виплата індексації грошових доходів персоналу. Отже, з цих причин позивачу індексація з липня 2015 року не нараховувалась. Крім того, просить суд врахувати, що позивач в період з 15.10.2015 по 31.08.2016 проходив службу у Східному регіональному управлінні Державної прикордонної служби, де його зараховано на всі види забезпечення. Просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив службу в Чернігівському прикордонному загоні військової частини НОМЕР_1 Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії кулеметника 1 відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Чернігів».

15.10.2015 відповідно до наказу начальника Чернігівського прикордонного загону (по особовому складу) № 273-ос позивача направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника Краматорського прикордонного загону (І категорії) Східного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України м. Краматорськ з 15.10.2015 (а.с.28).

31.08.2016 відповідно до наказу начальника Чернігівського прикордонного загону № 199-ос позивач прибув для подальшого проходження військової служби на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії кулеметника 1 відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Чернігів» (а.с. 29).

05.10.2017 наказом начальника Чернігівського Прикордонного загону №346-ос, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній служби України, позивача виключено зі списків особового складу загону, всіх видів забезпечення та здійснено розрахунок при звільнені (а.с.11).

Згідно довідки про доходи позивача, яка міститься в матеріалах справи від 27.10.2017 № 404, індексація грошового забезпечення позивачу в період з 01.07.2015 по 05.10.2017 не нараховувалась.

Вважаючи невиплату індексації грошового забезпечення протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Статтею 2 Закону №1282- ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру:

оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1282 - ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що нормами Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Представник відповідача посилається на неможливість проведення позивачу виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.10.2015 та з 31.08.2016 по 05.10.2017 у зв`язку із відсутністю кошторисних призначень.

Однак відповідач нараховував та виплачував позивачу за спірний період премію та матеріальну допомогу для соціально-побутових питань, які не є обов`язковими та надаються за рішенням керівника в межах кошторисних призначень на оплату праці за наявності фінансового ресурсу, що підтверджується довідкою про доходи позивача від 27.10.2017 № 404 та не заперечується представником відповідача. Вказане свідчить про необґрунтованість доводів відповідача щодо відсутності кошторисних призначень та неможливості проведення виплати індексації грошового забезпечення.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення та зобов`язати нарахувати на виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.10.2015 та з 31.08.2016 по 05.10.2017.

Разом з тим, вимоги щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 16.10.2015 по 30.08.2016 задоволенню не підлягають, оскільки позивач в даний період знаходився на грошовому забезпеченні у Східному регіональному управлінні (І категорії) Державної прикордонної служби України, що підтверджується наказами начальника Чернігівського прикордонного загону (по особовому складу) від 15.10.2015 № 273-ос та від 31.08.2016 № 199-ос.

Стосовно стягнення витрат на правову допомогу у сумі 4500,00 грн., суд зазначає таке.

Положеннями ст. 87 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 90 КАС України витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам - наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу.

Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2002 по справі № 30/63.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, компенсація витрат на правову допомогу може бути проведена тільки у тих випадках, якщо вона полягала в участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді - в межах судового розгляду справи.

Разом з тим, надання правової допомоги у вигляді правових консультацій, вивчення, складання та подача процесуальних документів не підлягають компенсації (відшкодуванню) як правова допомога відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано: договір про надання правової допомоги від 06.10.2017, акт виконаних робіт підписаний позивачем 31.10.2017 та копію квитанції до прибуткового касового ордера від 31.10.2017 № 26/18 на суму 4500,00 грн.

Згідно Акту виконаних робіт, позивачу надана правова допомога у вигляді усної юридичної консультації (1 год) 500,00 грн,. складання процесуальних документів по даній адміністративній справі (4 год) 2000,00 грн., підготовка до судових засідань по даній справі (3 год) 1500,00 грн., час прибуття та участь в судових засіданнях (1 год) - 500,00 грн.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 має бути компенсовано витрати на участь представника в судовому засіданні. При цьому в акті виконаних робіт суб`єктом надання правової допомоги вказано 1 год. участі в судовому засіданні, однак, відповідно до журналу судових засідань, представник позивача був присутній в судовому засіданні 40 хв.

Законом встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, який може бути стягнутий з суб`єкта владних повноважень у разі задоволення позову.

Суд вважає, що право позивача на компенсацію понесених витрат на правову допомогу не є абсолютним та може бути обмеженим з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Так, година участі адвоката в судовому засіданні складає 640,00 грн., проте з урахування того, що представник позивача в судовому засіданні знаходився 40 хв., то зазначена сума за цей час становить 426,00 грн. (426,00 грн.* 40%), що з урахуванням фактичного часу участі представника в судовому засіданні складає 170,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачу має бути компенсовано за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського прикордонного загону витрати на правову допомогу в сумі 170,00 грн., тобто пропорційно відпрацьованому часу представника позивача в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 має бути задоволений частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 01.07.2015 по 15.10.2015 та з 31.08.2016 по 05.10.2017.

Зобов`язати Чернігівський прикордонний загон військової частини НОМЕР_1 Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби за періоди з 01.07.2015 по 15.10.2015 та з 31.08.2016 по 05.10.2017.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в сумі 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко