Справа № 805/3079/17-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 р. Справа №805/3079/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15 год. 05 хв. 15 год. 05 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., при секретарі судового засідання Зимі М.О., за участю: позивача особисто, представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення.

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 141 о/с від 20.03.2017 про звільнення ОСОБА_2 з 20.03.2017 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 519 від 20.03.2017;

- поновити ОСОБА_2 на посаді лейтенанта поліції оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції з 20.03.2017;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 51 599,50 грн.;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на посаді лейтенанта поліції оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції. Наказом відповідача від 20.03.2017 № 141 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України у звязку зі складанням адміністративного протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України. Позивач посилається на те, що відповідачем було проігноровано постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31.07.2017 у справі № 263/3620/17 в якому провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Тому, позивач вважає, що звільнення у звязку з притягненням до адміністративної відповідальності по справі, яка судом закрита за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення є неправомірним.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлений позов, та надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, в обґрунтування чого зазначила, що позивача звільнено зі служби в поліції саме за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію», а ні за положеннями КЗпП України, як це вважає позивач. Разом із тим, представник звернув увагу на те, що дисциплінарне стягнення накладене на ОСОБА_2 через порушення ним службової дисципліни, а не через вчинення адміністративного правопорушення, а тому у звязку з тим, що позивач допустив порушення Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту ОВС, Правил етичної поведінки поліцейських в частині виконання зобовязань щодо дотримання законів та нормативних актів України, що дало підстави вважати про вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Також, представник відповідача зазначає, що службове розслідування проведено відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, та Головним управління НП в Донецькій області повністю дотримані вимоги цієї Інструкції. З вказаних підстав, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення та заперечення сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується паспортом громадянина України серії ВК № 885101 (а.с.15).

Позивач з 11.08.2013 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 в Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі за текстом ГУ НП в Донецькій області) від 29.12.2016 № 425 о/с «По особовому складу» у звязку з організаційно-штатними змінами на підставі наказу Національної поліції України від 29.11.2016 № 1245 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області» призначено, зокрема лейтенанта поліції ОСОБА_2 оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з посадовим окладом 2400 гривень, увільнивши його від посади оперуповноваженого Центрального відділу поліції Головного управління, закріпивши спеціальний жетон з індивідуальним номером 0123738.

У звязку з надходженням інформації про факт складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 13.03.2017 Головним управлінням НП в Донецькій області винесено наказ № 478 про призначення службового розслідування за вказаним фактом.

Під час проведення службового розслідування заступником начальника відділу поліції начальником кримінальної поліції Центрального ВП полковником поліції ОСОБА_3 відібрані письмові пояснення в лейтенанта поліції ОСОБА_2, майора поліції ОСОБА_4, майора поліції ОСОБА_5, лейтенанта поліції ОСОБА_6 та капрала поліції ОСОБА_7

За результатами проведення службового розслідування за вказаним фактом заступником начальника відділу поліції начальником кримінальної поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області полковником поліції ОСОБА_3 складено висновок від 18.03.2017, згідно з яким за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилося у скоєнні вчинку, який є несумісним з подальшим проходженням служби, оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області лейтенант поліції ОСОБА_2 підлягає звільненню зі служби в поліції.

20.03.2017 Головним управлінням НП в Донецькій області винесено наказ № 519 «Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим ВКП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 та його покарання». За змістом якого вбачається наступне.

12.03.2017 о 03:50 годині по пр. Будівельників у м. Маріуполі працівниками патрульної поліції було зупинено автомобіль «ВАЗ 2106» н.з. 145-09ЕА під керуванням оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП Центрального ВП лейтенанта поліції ОСОБА_2 Причиною зупинки стала технічна несправність автомобіля (не працював правий світловий прилад). Під час спілкування патрульними поліцейськими у водія було помічено ознаки алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від пропозиції пройти випробування за допомогою алкотестера ОСОБА_2 відмовився. Відносно водія було складено протоколи за адміністративними правопорушеннями за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. На місце події виїжджали посадові особи Центрального ВП ГУНП в Донецькій області. ОСОБА_2 було доставлено до КЛПУ «Міський наркологічний диспансер», за результатами огляду вміст алкоголю становив 1,25%. Таким чином, ОСОБА_2 допустив грубе порушення службової дисципліни, яке є несумісним з подальшим проходженням служби.

Цим же наказом за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилося у скоєнні вчинку, який є несумісним з подальшим проходженням служби, оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції.

Також, 20.03.2017 наказом Головного управління НП в Донецькій області №141 о/с на підставі наказу Головного управління НП в Донецькій області від 20.03.2017 № 519 та відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0123738) оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції з 20.03.2017.

Не погоджуючись з наказами відповідача про звільнення ОСОБА_2, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.10.2017 визнані поважними причини пропуску строку звернення позивача до Донецького окружного адміністративного суду з даним позовом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015, Дисциплінарним статутом ОВС, наказом «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції» тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобовязаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 встановлено, що ця Інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Як закріплено в п. 2.1 Інструкції № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктом 2.2 Інструкції № 230 встановлено, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником також у разі скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Суд зауважує, що на теперішній час Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджено.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того, згідно з ч. 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 №901-VІІІ до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV.

Відповідно преамбули Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України затвердженого Законом України від 22.02.2006 цей Статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Як встановлено ст. 2 Дисциплінарного статуту ОВС, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції (254к/96-ВР) і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту ОВС встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, дотримуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час тощо.

Як встановлено ч. 12 Дисциплінарного статуту ОВС, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Частиною 1, 5 ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Дисциплінарного статуту ОВС у разі порушення дисципліни особами рядового і начальницького складу в період перебування у відрядженні, відпустці, на відпочинку або в період тимчасової непрацездатності начальник органу чи підрозділу, у межах відповідної території, де вчинено дисциплінарний проступок, уживає заходів щодо його припинення, збирає первинні матеріали та надсилає їх для розгляду за місцем проходження служби порушника.

Накладання дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу за проступки, учинені під час чергування, несення вартової чи патрульно-постової служби, здійснюється тільки після закінчення чергування, варти або після заміни їх іншими

особами та здачі зброї.

Накладення дисциплінарного стягнення на особу, яка перебуває в стані сп'яніння, а також одержання від неї пояснень мають бути відкладені до її протверезіння.

Дисциплінарні стягнення за порушення кримінального процесуального законодавства на осіб рядового і начальницького складу можуть накладати лише начальники, яким надано право призначати цих працівників на посаду, їх заступники та керівники органу досудового розслідування в межах наданих їм повноважень.

Дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового

розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Як вже встановлювалось судом, 12.03.2017 о 03:50 годині по пр. Будівельників у м. Маріуполі працівниками патрульної поліції було зупинено автомобіль «ВАЗ 2106» н.з. 145-09ЕА під керуванням оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП Центрального ВП лейтенанта поліції ОСОБА_2 Причиною зупинки стала технічна несправність автомобіля (не працював правий габаритний вогник). Під час спілкування патрульними поліцейськими у водія було помічено ознаки алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від пропозиції пройти випробування за допомогою алкотестера ОСОБА_2 відмовився. Відносно водія було складено протоколи за адміністративними правопорушеннями за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підтвердження алкогольного спяніння позивача 12.03.2017, відповідачем надано до суду лист медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння та довідку КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Маріуполя». Відповідно до листа медичного огляду від 12.03.2017, складеного о 5:50 годині, під час медичного огляду ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено - поведінка адекватна, всесторонньо орієнтований, мова не порушена, пульс 72, артеріальний тиск 120/70, міміка звичайна, під час дослідження знайдено в сечі 1,25% вміст алкоголю. Висновок гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю неускладнена.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься постанова Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 31.07.2017 у справі № 263/3620/17, яка набрала законної сили 11.08.2017, про закриття провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Так, цією постановою встановлено, 02.03.2017 о 03 годині 55 хвилин відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КпАП України, за відмову від проходження огляду на стан спяніння за допомогою газоаналізатора «Drager» та огляду у медичному закладі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 вину у скоєнні даного правопорушення не визнав та пояснив, що 11.03.2017 о 08.00 годині ранку він звільнився з чергування на блокпосту, після чого разом зі своїми товаришем о 09.00 годині ранку випили по 100 гр. коньяку.

Вказав, що 12.03.2017 приблизно о 03 годині 20 хвилин він керував транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений на автозаправній станції працівниками поліції, які безпідставно вимагали від нього пройти медичний огляд на стан алкогольного спяніння, оскільки жодних ознак спяніння у нього не було.

Допитавши ОСОБА_2, дослідивши матеріали, долучені до протоколу, суд вважає, що достатніх підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП України немає.

Так, дослідивши відеозапис, залучений до протоколу, суд впевнився що жодні зовнішні ознаки спяніння вказані, в адміністративному протоколі, а саме: нечітка мова, тремтіння рук у ОСОБА_2 відсутні.

У судове засідання за викликом суду ні свідки, ні інспектор, який склав адміністративний протокол від 12.03.2017 не зявилися та не підтвердили вказані в протоколі обставини.

Також суд враховує, що ОСОБА_2 надано копію адміністративного протоколу серії БР № 116735 від 12.03.2017, в якому вказаний лише один свідок, а в оригінальному адміністративному протоколі вказані два свідки.

За таких обставин, суд вважає що достатніх підстав для направлення ОСОБА_2 на медичний огляд на стан спяніння не було, тому його відмова від такого огляду була правомірною.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі вищевикладеного, суд не приймає в якості доказів лист медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння та довідку КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя».

Також, суд не приймає в якості доказів відомість та посилання представника відповідача на те, що позивача попереджалось під підпис з вимогами керівництва ГУ НП в області щодо неприпустимості керування автотранспортом в стані алкогольного спяніння та необхідності дотримання транспортної дисципліни, а у разі керування автомобілем у стані алкогольного спяніння або відмову від проходження медичного огляду для встановлення стану спяніння порушники будуть звільнені з лав Національної поліції України, оскільки факт керування позивачем автотранспорту в стані алкогольного спяніння не доведений.

Разом із цим, суд не приймає твердження позивача про порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, зокрема можливості надання усних та письмових пояснень, подання заяв, документів, які мають значення для проведення службового розслідування тощо, оскільки зазначене спростовується наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 17.03.2017 стосовно поставлених запитань та памяткою про права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, в яких позивач поставив свій підпис.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться відгуки-характеристики на позивача за 2014-2016 роки, в яких надані позитивні відгуки керівників, за змістом яких, ОСОБА_2 має належний рівень фізичного та розумного розвитку, професійно грамотний, до громадян відноситься ввічливо, спокійно та неупереджено, порушень дисципліни і законності не допускав.

Зазначене вище свідчить про те, що позивач під час проходження служби в Національній поліції зарекомендував себе з позитивного боку, порушень дисципліни не допускав та до дисциплінарної відповідальності не притягувався. До того ж, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, що підтверджує факт відсутності дій в скоєнні останнім дисциплінарного проступку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у звязку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у звязку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно застосовано до позивача захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, а тому позовні вимоги позивача в частині скасування наказів ГУ НП в Донецькій області № 519 та №141 о/с від 20.03.2017 підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ Закону № 580-VІІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить поновити його на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції з 20.03.2017.

Разом із тим, як вже встановлено судом, наказом ГУ НП в Донецькій області від 20.03.2017 № 141 о/с «По особовому складу» відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0123738) оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції з 20.03.2017, що підтверджується витягом з наказу.

Суд зауважує, що день звільнення вважається останнім днем служби в поліції, тобто 20.03.2017 є останнім днем служби позивача в поліції, що виключає його право на поновлення з цієї дати.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про поновлення ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції з 21.03.2017.

Згідно абзацу 5 пункту 10.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Так, середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі за текстом - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Донецькій області від 11.09.2017 № 894 про грошове забезпечення ОСОБА_2, грошове забезпечення позивача у січні 2017 року складало 8974,88 грн., у лютому 2017 року 7113,94 грн.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість

робочих днів у січні 2017 року 20 днів, у лютому 2017 року 20 днів.

Так, середньоденна заробітна плата складає: (8974,88 грн. + 7113,94 грн.) : 40 робочих дня за два місяці = 402,22 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 21.03.2017 (перший робочий день після звільнення позивача) по 24.10.2017 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) з урахуванням листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» складає 148 робочих дня.

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу позивача за період з 21.03.2017 по 24.10.2017 складає 59 528,56 грн. (148 робочих дня х 402,22 грн).

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 59 528,56 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Головного управління НП в Донецькій області на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду в розмірі 25000 грн. суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано позивачеві моральну шкоду, останнім не обґрунтовано в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат майнового та немайнового характеру, що настали у зв'язку з прийнятими рішенням суб'єкта владних повноважень, та не визначено, якими доказами це підтверджується.

За таких обставин, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 25000 грн. судом не вбачається, а тому у суду й відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 8044,40 грн. підлягають негайному виконанню.

З урахуванням викладеного, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.

Повний текст постанови виготовлений 30.10.2017.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 8-11, 94, 99, 158-163, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.03.2017 № 519 «Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим ВКП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 та його покарання».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.03.2017 № 141 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» лейтенанта поліції ОСОБА_2 оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції.

Поновити ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 21.03.2017.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_2 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 21.03.2017 по 24.10.2017 в розмірі 59528,56 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 8044,40 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова прийнята в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 24.10.2017 в присутності представників сторін. Повний текст постанови буде виготовлений у відповідності до ст. 160 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Голошивець І.О.