Справа № 127/15709/17
Суддя: Жмудь О. О.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/127/701/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2017 р. м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Бедрак М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

Позов мотивований тим, що відносно позивача 11.07.2017 року були складені протоколи про адміністративні правопорушення № 227, № 228 та в наступному була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення № 153 від 12.07.2017 року лише з урахуванням складеного акту перевірки від 03.07.2017 року, згідно якої позивач притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-1, ч. 1 ст. 165-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 680, 00 гривень. Отже, єдиною підставою для складання протоколів про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення став акт від 03.07.2017 року. Проте, акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії. Він є лише документом, що фіксує певні обставини так, як їх бачить працівник податкового органу, який проводить перевірку та не несе за собою жодних наслідків без прийнятого податкового повідомлення-рішення. Отже, акт про проведення перевірки не може бути підставою для накладення штрафу. Позивач вважає, що наразі відсутні підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності на підставі виключно даних, наведених в акті перевірки, оскільки акт перевірки сам по собі не може бути належним і достатнім приводом для винесення постанови і притягнення певної особи до адміністративної відповідальності. Акт перевірки не містить в собі жодного повідомлення або вказівки на адміністративне правопорушення (проступок), в ньому не міститься ніякої інформації про будь-які карані дії та немає ніяких посилань на КУпАП. Більше того, акт перевірки лише фіксує результати перевірки податкового органу та сам по собі не породжує юридичних наслідків, зокрема, обов'язку платника податку щодо сплати податків. Такий акт перевірки не може бути предметом оскарження в суді, що вказує на те, що він не є самостійною правовою підставою для породження правових наслідків. Податкове повідомлення-рішення до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не надано, станом на дату складання протоколів та прийняття постанови не прийнято та не узгоджено. Отже, складення протоколів про адміністративне правопорушення є передчасним, оскільки відомості викладені в акті перевірки (порушення, за які передбачено відповідальність) не набули законної сили. В оскаржуваній постанові вказано, що позивач включив до декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016 p. p. перекручені дані та вчинив порушення порядку нарахування єдиного соціального внеску за цей же період, згідно акту перевірки від 03.07.2017 року. Аналогічні відомості щодо інкримінованого порушення містять протоколи про адміністративне правопорушення № 227 та 228 від 11.07.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст.164-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи чи включення до декларацій перекручених даних, неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов'язкову форму обліку. Об'єктивна сторона даного правопорушення може бути у формі однієї чи декількох дій чи бездіяльності, що зазначені в диспозиції статті 164-1 КУпАП. В постанові про накладення адміністративного стягнення № 153 від 12.07.2017 року з діянь, передбачених ч. 1 ст. 164-1 КУпАП зазначено про включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2015 та 2016 рік перекручених даних, але суті правопорушення, а саме, які данні, що включені до вказаних декларацій є невірними, в постанові не зазначено. Вказані декларації на протязі зазначеного періоду приймалися відповідачем без будь - яких зауважень чи застережень, а доводи про включення позивачем до декларацій перекручених даних є непідтвердженою суб'єктивною думкою посадових осіб відповідача, що носить характер припущень. Також не розкрита суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, а саме - не зазначені конкретні дії позивача щодо порушення порядку нарахування єдиного соціального внеску. У протоколах про адміністративні правопорушення взагалі не викладена об'єктивна сторона начебто вчинених позивачем правопорушень - діяння, його наслідки та причинний зв'язок між ними, місце, час, спосіб і засоби вчинення правопорушення. Таким чином, відповідачем не зазначено чітко в чому саме полягає порушення порядку нарахування єдиного соціального внеску і якими первинними або іншими документами це підтверджується, що виключає обґрунтованість висновків про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 165-1 КУпАП та підстави притягнення її до адміністративної відповідальності. Також, не вірно визначено субєктивну сторону правопорушень. Тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що постанова № 153 від 12.07.2017 року по справі про адміністративне правопорушення відносно неї є незаконною, необґрунтованою та безпідставною, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Сторони по справі до судового засідання не зявились, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись завчасно та належним чином. Суду надано заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Таким чином, враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування свої вимог та заперечень та доведенні перед судом в їх переконливості; однак, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доведення правомірності таких дій (бездіяльності) та рішень покладається на відповідача.

Судом досліджено акт про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року № 847/1301/НОМЕР_1 від 03.07.2017 року. (а.с. 11-21)

Із протоколу № 227 від 11.07.2017 року про адміністративне правопорушення вбачається, що ФОП ОСОБА_1 включила до декларації про майновий стан і доходи за 2016-2016 роки перекручені дані (згідно акту перевірки від 03.07.22017 року № 847/1301/НОМЕР_1), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 164-1 КУпАП. (а.с. 8)

Із протоколу № 228 від 11.07.2017 року про адміністративне правопорушення вбачається, що ФОП ОСОБА_1 вчинила порушення порядку нарахування єдиного соціального внеску за 2016-2016 роки (згідно акту перевірки від 03.07.22017 року № 847/1301/НОМЕР_1), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 165-1 КУпАП . (а.с. 10)

За наслідками розгляду даних протоколів, постановою № 153 від 12.07.2017 року ГУ ДФС у Вінницькі області на гр. ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. (а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що єдиною підставою для складання протоколів про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення став акт від 03.07.2017 року. Проте, акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії. Він є лише документом, що фіксує певні обставини так, як їх бачить працівник податкового органу, який проводить перевірку та не несе за собою жодних наслідків без прийнятого податкового повідомлення-рішення. Отже, акт про проведення перевірки не може бути підставою для накладення штрафу.

Акт перевірки не містить в собі жодного повідомлення або вказівки на адміністративне правопорушення (проступок), в ньому не міститься ніякої інформації про будь-які карані дії та немає ніяких посилань на статті КУпАП. Більше того, акт перевірки лише фіксує результати перевірки податкового органу та сам по собі не породжує юридичних наслідків, зокрема, обов'язку платника податку щодо сплати податків. Такий акт перевірки не може бути предметом оскарження в суді, що вказує на те, що він не є самостійною правовою підставою для породження правових наслідків.

Податкове повідомлення-рішення до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не надано, станом на дату складання протоколів та прийняття постанови не прийнято та не узгоджено. Отже, складення протоколів про адміністративне правопорушення є передчасним, оскільки відомості викладені в акті перевірки (порушення, за які передбачено відповідальність) не набули законної сили.

В оскаржуваній постанові вказано, що позивач включив до декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016 p. p. перекручені дані та вчинив порушення порядку нарахування єдиного соціального внеску за цей же період, згідно акту перевірки від 03.07.2017 року. Аналогічні відомості містять протоколи про адміністративне правопорушення № 227 та 228 від 11.07.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 164-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи чи включення до декларацій перекручених даних, неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов'язкову форму обліку.

Об'єктивна сторона даного правопорушення може бути у формі однієї чи декількох дій чи бездіяльності, що зазначені в диспозиції статті 164-1 КУпАП.

В постанові про накладення адміністративного стягнення № 153 від 12.07.2017 року з діянь, передбачених ч. 1 ст. 164-1 КУпАП зазначено про включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2015 та 2016 рік перекручених даних, але суті правопорушення, а саме, які данні, що включені до вказаних декларацій є невірними, в постанові не зазначено.

Також, не розкрита суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, а саме - не зазначені конкретні дії позивача щодо порушення порядку нарахування єдиного соціального внеску.

У протоколах про адміністративні правопорушення не викладена об'єктивна сторона вчинених позивачем правопорушень - діяння, його наслідки та причинний зв'язок між ними, місце, час, спосіб і засоби вчинення правопорушення.

Таким чином, відповідачем не зазначено чітко в чому саме полягає порушення порядку нарахування єдиного соціального внеску і якими первинними або іншими документами це підтверджується, що виключає обґрунтованість висновків про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 165-1 КУпАП та підстави притягнення її до адміністративної відповідальності.

Також, не вірно визначено субєктивну сторону правопорушень. Тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У протоколах слід не лише посилатися на ч. 1 ст. 164-1 КУпАП та ч. 1 ст. 165-1 КУпАП з урахуванням відповідних законодавчих змін, а й точно вказувати, які саме дії (бездіяльність) особи утворюють обєктивну сторону цих порушень.

Загальне формулювання суті правопорушення, як «включення до декларацій перекручених даних» та «порушення порядку нарахування єдиного соціального внеску» не розкриває об'єктивної сторони правопорушення, оскільки не визначає, в чому саме виражено перекручення даних у податкових деклараціях та які саме перекручені дані включені до вказаних декларацій, в який період вони допущені, які наслідки цього, в чому виразилось неналежне ведення обліку доходів та витрат, порушення порядку нарахування єдиного соціального внеску в постанові не зазначено та не конкретизовано, і, як наслідок, є незрозумілим, за які дії чи бездіяльність особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Неконкретизація об'єктивної сторони правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.

Стаття 283 КУпАП містить вимоги до постанови про адміністративне правопорушення, серед яких обов'язковим є зазначення в постанові обставин, установлених при розгляді справи, що полягає, зокрема, в викладенні суті правопорушення - описання вчинених дії чи бездіяльності, зазначення часу і місця вчинення правопорушення.

Оскаржувана постанова від 12.07.2017 № 153 не відповідає вищезазначеним вимогам, оскільки не містить як викладення суті правопорушення, так і посилання на дату його вчинення.

У відповідності до правил ст. 268 КУпАП справу про адміністративне правопорушення може бути розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладання розгляду справи.

Порушення зазначеної імперативної норми є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови, що підтверджується й правовою позицією ВАСУ, висловленою в ухвалах від 06.09.12 року у справі № К/9991/76918/11 та від 22.10.13 року у справі № К/9991/4057/11.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Склад адміністративного проступку можна визначити як сукупність встановлених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак, які характеризують діяння як адміністративне правопорушення.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Вина, як основна і обов'язкова ознака суб'єктивної сторони, виражається у психологічному ставленні особи до вчиненого проступку і його наслідків та виявляється у формі умислу та необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відсутність вини позивача передбачає відсутність в його діях суб'єктивної сторони адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст.164-1 та ч. 1 ст. 165-1 КУпАП.

Із ст. 255 КпАП України вбачається, що право складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.164-1 КпАП України, надано органам внутрішніх справ (Національної поліції) та фінансовим органам.

За приписами ст. 255 КУпАПу справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244 20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Згідно ст.234-2 КУпАП, органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, повязані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи (частини третя - шоста статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам органів доходів і зборів у проведенні перевірок (стаття 188-23).

Стаття 164-1 КУпАП, на яке міститься посилання в постанові, як на підставу притягнення до адміністративної відповідальності, передбачає окремі та самостійні три склади адміністративного проступку:

1) неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи;

2) включення до декларацій перекручених даних;

3) неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат.

Як зазначено в ст. .234-2 КупАП органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, повязані з ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), тобто за першим складом адміністративного проступку.

Таким чином, компетенція органу доходів і зборів щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення обмежується складом адміністративного правопорушення щодо ухилення від подання декларації про доходи, а не порушення порядку ведення податкового обліку та включення до декларації перекручених даних.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач притягається до адміністративної відповідальності за «включення до декларації перекручених даних» Тобто за третім складом адміністративного проступку.

Стаття 234-2 КУпАП не містить такого складу, як включення до декларації перекручених даних, який би надавав права органам доходів та зборів розглядиш справи про такі адмінправонорушення та виносити постанови з данного питання.

Таким чином, з огляду на правову норму ст. 234-2 КУпАП щодо віднесення до повноважень органів доходів і зборів розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 164-1 КУпАП, виключно в частині порушень, пов'язаних з ухиленням від подання декларації про доходи, тобто повноважень органів доходів і зборів не віднесено розгляд справ, пов'язаних з включенням до декларації перекручених даних.

На підставі частини другої ст. 19 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому складаючи протокол стосовно фізичної особи-підприємця, старший державний податковий ревізор інспектор вийшов за межі наданих законом повноважень.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. Враховуючи наведені порушення порядку складення протоколу стосовно позивача, він (протокол) не є допустимим носієм доказової інформації стосовно вчиненого правопорушення та не може бути підставою для прийняття постанови від 12.07.2017 pоку.

Крім цього, позивач є суб'єктом підприємницької діяльності в діяльності якого застосовується спеціальне законодавство, а відповідальність за ст. 164-1 КУпАП настає лише для громадян, які не мають такого статусу.

Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 2 грудня 2010 року у справі № К-21678/08 наводить наступний висновок, що статтею 164-1 КУпАП визначена відповідальність, яка застосовується до фізичних осіб, які не мають статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а є фізичними особами, що мають статус платника податку з доходів фізичних осіб і зобов'язані декларувати такі доходи згідно з вимогами законодавства.

До подібного правового висновку також дійшов Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 11.03.2009 №К/С № К-33651/06.

Аналогічна позиція висвітлена Вищим адміністративним судом України у Довідці від 29.01.2010 «Про результати вивчення та узагальнення практики розгляду справ за позовами фізичних осіб із приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності» щодо субєкта правопорушення, передбаченого ст.164-1 КУпАП, а саме: постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі частини першої статті 164 1 КУпАП підлягає скасуванню, оскільки є неправомірною з огляду на те, що податковий орган не мав права застосовувати до фізичної особи, яка допустила порушення у межах її підприємницької діяльності, відповідальність, визначену цією нормою Кодексу.

Реалізуючи свої повноваження в даній сфері, суб'єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Окрім того, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.08.2017 року, яка набрала законної сили 26.09.2017 року, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 14.07.2017 р. форми «Р» № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, вимогу по сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № Ф- від 14.07.2017 року; рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № НОМЕР_5 від 14.07.2017 року (а.с. 54-61), які, в свою чергу, прийняті з урахуванням висновків, що викладені в акті перевірки від 03.07.2017 року та слугували підставою для складення протоколів про адміністративні правопорушення №227, №228, а в подальшому винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення №153 від 12.07.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями свідків подій.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а також ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У правовідносинах, які склались між сторонами, відповідачем було порушено принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, так як не було всебічно, повно і об'єктивно з'ясовано обставин справи, та не вирішено її в точній відповідності з законом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач не довів правомірність свого рішення, підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 33, 96, 164-1, 165-1, 234-2, 245, 255, 276, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8, 18, 69, 70, 159-162, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного уравління ДФС у Вінницькій області №153 від 12.07.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 164-1, 165-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680, 00 гривень.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.О.Жмудь