Справа № 802/1367/17-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

04 жовтня 2017 р. Справа № 802/1367/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Литвинця В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до сектору з питань державної реєстрації Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області ;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Жмеринська районна державна адміністрація, товариство з обмеженою відповідальністю "Курланд"

про скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_3 до сектору з питань державної реєстрації Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Жмеринська районна державна адміністрація, товариство з обмеженою відповідальністю "Курланд" про скасування державної реєстрації.

21.09.2017 року через відділ прийому суду позивачем подано клопотання про збільшення позовних вимог, згідно якого позивач просить визнати державну реєстрацію від 14.04.2016 року №14196647 договору оренди земельної ділянки №2-3 від 23.12.2006 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 (далі договір) незаконною, протиправною і скасувати її.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, уповноваженого представника до суду не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази, в їх сукупності, встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю "Курланд" на підставі договору оренди земельної ділянки №2-3 (а.с. 33-38) укладеного із власником земельної ділянки ОСОБА_3 орендує земельну ділянку на території Телелинецької сільської ради Жмеринського району, площею 2,7647 га, кадастровий номер НОМЕР_2, зареєстрованого у Вінницькій регіональній філії "Центр ДЗК", про що вчинено запис від 22 березня 2007 року за номером 03.

Під час судового розгляду справи встановлено, що зазначені договори оренди землі сторонами достроково не розривались.

Разом з тим, згідно з рішеннями державного реєстратора реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області від 14.04.2016 року за №14196647 на підставі договору оренди земельної ділянки №2-3 від 23.12.2006 року зарестровані права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1

На думку позивача, державний реєстратор реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області не мав підстав для реєстрації права користування вказаної земельними ділянками за ТОВ "Курланд", оскільки, реєстрацію проведено із порушенням процедури.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 Цивільного кодексу України).

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень, тобто до 01.01.2016 року (далі - Закон №1952-IV).

За змістом ст.2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою.

Пунктом 2 ч.1 ст.4 Закону №1952-IV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягає, зокрема, право оренди земельної ділянки.

В силу ч.1 ст.5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частиною 7 ст.16 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом (п.1); інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою (п.6).

Згідно до ч.4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними якщо їх реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

При цьому, як зазначено у пункті 8-1 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

Виходячи із обставин даної справи, предметом судового дослідження є визнання державної реєстрації незаконною, протиправною і скасування.

Із цього приводу, суд вважає за необхідне, звернути увагу на таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Курланд" на підставі договору оренди земельної ділянки №2-3 (а.с. 33-38), укладеного із власником земельної ділянки ОСОБА_3 орендує земельну ділянку на території Телелинецької сільської ради Жмеринського району, площею 2,7647 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Договір зареєстрованого у Вінницькій регіональній філії "Центр ДЗК", про що вчинено запис від 22 березня 2007 року за номером 03. Об'єктом оренди є земельна ділянка за кадастровий номером НОМЕР_2, що знаходиться на території Телелинецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області (п. 2.1 договору). Земельна ділянка належить орендодавцю на основі Державного акту на право власності на землю: НОМЕР_3 від 07.10.2002 року (п. 2.2. Договору).

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Таким чином, з'ясування державним реєстратором обставин про наявність уже зареєстрованого речового права оренди земельної ділянки на підставі діючого договору оренди та подання для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку документів, зокрема, нового договору оренди з невід'ємними його частинами, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав за іншою особою, передбачено статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права.

Державна реєстраційна служба України у своєму листі №2951/05-15-13 від 06.08.2013 року "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними набувачами" роз'яснила, що з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 1-3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Слід також зауважити, що відповідно до статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що об'єктом оренди згідного договору є земельна ділянка за кадастровий номером НОМЕР_2, що знаходиться на території Телелинецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області (п. 2.1 договору) та яка належить орендодавцю ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на землю: НОМЕР_3 від 07.10.2002 року (п. 2.2. Договору).

Суд при дослідженні реєстраційної справи звертає увагу на те, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а. с. 44-45 ) за кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться на території Телелинецької сільської ради Жмеринського району Вінницької вбачається, що вказана земельна ділянка належить ОСОБА_3 відповідно до рішення органу місцевого самоврядування Телелинецької сільської ради від 28.04.2001 року 21 сесії 3 скликання. Документ, що посвідчує право власності ОСОБА_3 - Державний акт від 07.10.2002 НОМЕР_3. Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 23.03.2007 (а. с. 41), в якому хоч і зазначено кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2, йдеться про земельну ділянку, яка знаходиться у власності позивача на основі Державного акту на право приватної власності на землю від 07.10.2002 НОМЕР_3, тобто це є одна і таж земельна ділянка.

З огляду на вказані обставини, оскільки, відбулась державна реєстрація на земельну ділянку, яка є предметом Договору оренди земельної ділянки №2-3 від 23 грудня 2006 року та належить ОСОБА_3, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 07.10.2002 НОМЕР_3. А тому, суд не вбачає підстав для визнання державної реєстрації від 14.04.2016 року №14196647, оскільки, із аналізу вищенаведеного слідує, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно порушень не здійснив.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені у ході судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

У відповідності до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати здійснені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_3 про визнання державної реєстрації від 14.04.2016 року №14196647 договору оренди земельної ділянки №2-3 від 23.12.2006 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар