Справа № 824/700/17-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/700/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позивач просить суд:

- скасувати наказ №127 о/с від 23 серпня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади молодшого інспектора-кінолога Кінологічного центру Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області зі служби в поліції;

- поновити на посаді молодшого інспектора-кінолога Кінологічного центру Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_1 та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 24 серпня 2017 року (враховуючи надані в судовому засіданні уточнення) по день фактичного поновлення на посаді з розрахунку 445,65 грн в день;

- стягнути із Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн 00 коп.

В обґрунтування поданого позову вказано, що оскаржуваний наказ про звільнення є протиправним, оскільки прийнятий відповідачем без встановлення фактичних даних та без проведення будь-якого службового розслідування.

Позивач зазначав, що його вина у скоєному адміністративному правопорушенні, передбаченому частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на день винесення оскаржуваного наказу про звільнення не була встановлена. При цьому наголошував, що постановою Першотравневого районного суд м. Чернівці від 29 серпня 2017 року адміністративну справу відносно ОСОБА_1 згідно частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито у звязку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Також позивач вказав, що крім середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідача необхідно стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн, оскільки оскаржуваним рішенням йому завдано суттєвих моральних страждань, зокрема, можливості матеріально забезпечити сімю.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував. У наданих суду запереченнях проти позову у письмовій формі вказував, зокрема, що в ході службового розслідування, проведеного у відповідності до вимог чинного законодавства, встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Так, перебуваючи на службі в поліції, позивач в позаслужбовий час, знаходячись в стані алкогольного спяніння сів за кермо автомобіля, що є грубим порушенням службової дисципліни, а тому він підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили суд їх задовольнити повністю. При цьому представник позивача не заперечував щодо дотримання відповідачем порядку та строків накладення на позивача оскаржуваного дисциплінарного стягнення, обґрунтовуючи позов лише відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення з посиланням на постанову Першотравневого районного суд м. Чернівці від 29 серпня 2017 року.

Представники відповідача щодо задоволення позову заперечували з підстав, наведених в наданих письмових запереченнях. Просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно відомостей, відображених в трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 з 13 жовтня 2008 року прийнято на службу в органи внутрішніх справ України на підставі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області від 10 жовтня 2008 року №201 о/с та 06 листопада 2015 року звільнено з органів внутрішніх справ на підставі наказу від 06 листопада 2015 року №298 о/с. З 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію згідно наказу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 07 листопада 2015 року № 32 о/с. Позивач займав посаду молодшого інспектора-кінолога Кінологічного центру Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Як вбачається з матеріалів справи, мобільною групою у складі: поліцейських відділу ІОС УКЗ Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області та управління патрульної поліції в м. Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задокументовано факт керування транспортним засобом марки «ВАЗ-21061», д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння молодшим інспектором-кінологом Кінологічного центру при Головному управлінню Національної поліції України в Чернівецькій області старшим сержантом поліції ОСОБА_1

Так, під час перевірки документів, що дають право на керування транспортним засобом, з ротової порожнини ОСОБА_1 було відчутно різкий запах алкоголю. У зв'язку із цим, ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до Чернівецького обласного наркологічного диспансеру для проходження медичного освідчення на стан алкогольного сп'яніння, однак останній в присутності двох свідків від проходження медичного огляду відмовився.

Поліцейськими Управління патрульної поліції в м. Чернівці складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за частиною пятою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У звязку із наведеними обставинами наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 15 серпня 2017 року №747 призначено службове розслідування.

За результатами службового розслідування складено висновок службового розслідування від 15 серпня 2017 року.

У вказаному висновку, зокрема, зазначено, що опитаний поліцейський ОСОБА_1 свою вину визнав та пояснив, що 14 серпня 2017 року о 22 год 30 хв. він по місцю свого проживання вживав спиртні напої (пиво), після чого сів за кермо автомобіля марки «ВАЗ-21061», який належить його тещі.

Вина поліцейського ОСОБА_1 підтверджується адміністративними матеріалами складеними відносно нього та поясненнями останнього.

Висновком службового розслідування також визначено, що обставиною, яка обтяжує ступінь дисциплінарного проступку є умисні дії порушника та вчинення проступку в стані алкогольного сп'яніння.

Зазначено, що вчинене ОСОБА_1 порушення стало можливим внаслідок неналежного контролю за його діями з боку начальника Кінологічного центру Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області підполковника поліції ОСОБА_5 в діях якого вбачаються ознаки дисциплінарного проступку в частині неналежного виконання вимог статті 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Таким чином, Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 вчинив грубе порушення службової дисципліни, за що він підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції.

Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області за підписом Т.в.о. начальника полковника поліції ОСОБА_6 видано наказ від 15 серпня 2017 року №385 «Про покарання», згідно якого у відповідності до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за грубе порушення службової дисципліни молодшого інспектора-кінолога Кінологічного центру Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції.

На підставі указаного наказу наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області «По особовому складу» від 23 серпня 2017 року №127 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 23 серпня 2017 року за пунктом 6 частини першої статті 77 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію».

Вважаючи звільнення з поліції незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII.

У відповідності до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За змістом пункту шостого частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, згідно з пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23 грудня 2015 року №901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (із наступними змінами).

Так, статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-IV визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначає, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Згідно положень указаної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачені строки накладення дисциплінарних стягнень.

Згідно цієї статті дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Виконання дисциплінарних стягнень передбачено статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до указаної статті дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Крім цього, варто зазначити, що порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073 (далі Інструкція №230).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно підпунктів 2.2.5, 2.2.20. пункту 2.2. Інструкції №230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою рядового і начальницького складу адміністративного правопорушення; отримання інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Пунктами 5.1. 5.4 Інструкції №230 визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового і начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа рядового і начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Як вбачається зі встановлених судом обставин справи, відповідачем було дотримано порядок та строки проведення службового розслідування відносно позивача, а також дотримано порядок та строки накладення і виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції.

Тобто дотримано наведені вище вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції №230, що фактично позивачем (його представником) в ході судового розгляду справи не заперечувалось.

Водночас, в обґрунтування незаконності звільнення, було вказано лише про те, що постановою Першотравневого районного суд м. Чернівці від 29 серпня 2017 року адміністративну справу відносно ОСОБА_1 згідно частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у звязку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за наслідками розгляду адміністративних матеріалів, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Чернівцях про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1, Першотравневий районний суд м.Чернівці 29 серпня 2017 року постановив адміністративну справу відносно останнього закрити у звязку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Зазначена постанова суду набрала законної сили 11 вересня 2017 року.

У звязку з цим, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, згідно указаних норм обов'язковість преюдиційних обставин поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: судовим рішенням в адміністративній справі, судовим рішенням у цивільній справі, судовим рішенням в господарській справі, а також або вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок.

Обставини, встановлені в інших процесуальних актах, зокрема, у справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття адміністративної справи у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до частин першої та четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Передбачене наведеними вище положеннями звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Одним із визначальних принципів здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі.

Суд враховує вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається, і які мають значення для правильного вирішення спору.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Наведене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, що відображена в листі від 14 листопада 2012 року № 2379/12/13-12 з питань, пов'язаних із застосуванням статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2015 року у справі № К/800/57781/14.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставним посиланням в обґрунтування даного позову лише на наявність постанови Першотравневого районного суд м. Чернівці від 29 серпня 2017 року.

При цьому суд зазначає, що згідно статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Право накладати дисциплінарні стягнення відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України віднесено до компетенції відповідача за результатом службового розслідування та не пов'язано з рішенням суду за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Законом не встановлено для відповідача обовязку неприйняття висновку службового розслідування та не накладення на його підставі дисциплінарного стягнення на працівника поліції до набрання законної сили рішення у справі про адміністративне правопорушення відносно такого працівника.

До того ж, постанова Першотравневого районного суд м. Чернівці від 29 серпня 2017 року в апріорі не могла бути врахована відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу від 23 серпня 2017 року, оскільки назване судове рішення прийнято після наказу про звільнення позивача.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням позивача, у якого під час перевірки документів, що дають право керування транспортним засобом, з ротової порожнини було відчутно різкий запах алкоголю, що є однією з ознак алкогольного сп'яніння відповідно до пункту 3 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858.

У звязку з цим позивачу було запропоновано проїхати до Чернівецького обласного наркологічного диспансеру для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, однак ОСОБА_1 в присутності двох свідків від проходження медичного огляду відмовився, що дало підстави для складення працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з письмових пояснень позивача, наданих під час проведення службового розслідування, ОСОБА_1 визнав факт вжиття ним спиртних напоїв та керування після цього транспортним засобом.

В ході розгляду даної адміністративної справи в судовому засіданні безпосередньо позивачем не заперечувались обставини, встановлені службовим розслідуванням.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач на підставі наявних у нього адміністративних матеріалів та відібраних в ході службового розслідування пояснень ОСОБА_1 дійшов обґрунтованого висновку про вчинення позивачем грубого порушення службової дисципліни, за що поліцейський має бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

В ході судового розгляду справи судом також встановлено, що при визначенні позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, а також шкоду завдану авторитету органів поліції.

Крім цього, вступаючи на службу в органи внутрішніх справ позивач був попереджений про відповідальність за порушення службової дисципліни.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Виходячи з наведеного, особи рядового і начальницького складу поліції зобовязані дотримуватись службової дисципліни і в позаслужбовий час.

Стосовно застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу, яким є звільнення з поліції, то суд погоджується з твердженням відповідача про те, що керування працівником поліції транспортним засобом в стані алкогольного спяніння (з ознаками алкогольного спяніння при відмові особи, яка керує транспортним засобом, проходити медичний огляд на стан спяніння) є грубим порушенням службової дисципліни, принижує та дискредитує як самого працівника поліції, так і органи поліції в цілому, підриває авторитет Національної поліції.

До того ж, що обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є виключно правом роботодавця в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем обґрунтовано та правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем як субєктом владних повноважень, який заперечував проти позову, доведено вчинення позивачем грубого порушення службової дисципліни, а також доведено обґрунтованість обрання такого виду стягнення як звільнення.

Водночас твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності спростовуються вищевикладеним.

Оскаржуване рішення субєкта владних повноважень прийнято з дотриманням критеріїв, наведених в частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд приходить до висновку про законність звільнення ОСОБА_1 з поліції, а тому заявлені ним позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 02 листопада 2017 року.