Справа № 462/1890/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9865/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Іщук Л. П., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання Торкот Д. О.;

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3;

представника третьої особи ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова та публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство 14630» на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство 14630» про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2017 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство 14630» про визнання дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах протиправними; зобовязання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту виникнення права на призначення такої пенсії.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що ОСОБА_1 Є К. досягнув 55-річного віку, має понад 30 років загального трудового стажу, також необхідний пільговий стаж роботи водієм міського пасажирського транспорту, що дає право на пенсію на пільгових умовах, проте відповідач протиправно та незаконно відмовив йому у призначенні пенсії на пільгових умовах з посиланням на те, що за період його роботи з 07 січня 1983 року по 04 січня 2001 року в Львівському АТП 31421 (назва підприємства декілька разів змінювалась, на даний час - ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство 14630») не підтверджено його роботу водієм міського пасажирського транспорту, що дає право на призначення пільгової пенсії в порядку п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова (управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова) щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов'язано Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова (управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення за призначенням пенсії з 10 жовтня 2016 року, зарахувавши період його роботи водієм міського пасажирського транспорту з 07 січня 1983 року по 04 січня 2001 року в публічному акціонерному товаристві «Львівське автотранспортне підприємство 14630» до пільгового стажу роботи. В задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Залізничним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Львова, та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - публічним акціонерним товариством «Львівське автотранспортне підприємство 14630», подано апеляційні скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду, в яких висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також зазначено, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки його стаж водія міського пасажирського транспорту в ПАТ «Львівське АТП-14630» згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній № 822 від 02 вересня 2016 року складає 09 років 07 місяців 20 днів, в інший період часу роботи на підприємстві позивач виконував іншу роботу, що не враховується при підрахунку стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах.

Позивача та представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційних скарг заперечили та просять такі залишити без задоволення.

Представник відповідача та представник третьої особи, у судовому засіданні, вимоги апеляційних скарг підтримали та просять такі задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, пояснення представника третьої особи, проаналізувавши матеріали справи та доводи обох апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для їхнього задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1 10 жовтня 2016 року, тобто після досягнення 11 липня 2016 року 55-річного віку звернувся із заявою в управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова про призначення йому пільгової пенсії відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Проте, відповідач листом № 1182/03-22 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах з посиланням на те, що за період його роботи з 07 січня 1983 року по 04 січня 2001 року в Львівському АТП 31421 не підтверджено його роботу водієм міського пасажирського транспорту, що дає право на призначення пільгової пенсії в порядку п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах та не представлено інших документів на підтвердження пільгового стажу в цей період.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п .«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Встановлено та підтверджується записами трудової книжки, довідками (а.с.4-8), що ОСОБА_1 22 вересня 1978 року був прийнятий на роботу до Городоцької районної шляхової ремонтно-будівельної дільниці на посаду підмінного водія, 10 квітня 1980 року був звільнений по причині проходження військової служби у лавах радянської армії з 16 квітня 1980 року по 27 травня 1982 року, 18 серпня 1982 року прийнятий на роботу автослюсарем 3 розряду до Львівського АТП 31431, а з 07 січня 1983 року по 04 січня 2001 року працював водієм автобуса на підприємстві, яке на даний час має назву ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство 14630».

Також встановлено, що Львівське АТП-13121 було перейменовано на Львівське АТП-31421 (наказ Міністра автомобільного транспорту УРСР № 263 від 21 вересня 1977 року), який згідно наказу Міністра автомобільного транспорту УРСР № 91 від 29 квітня 1986 року перейменовано на Львівське АТП-34630, в подальшому наказом Міністра автомобільного транспорту УРСР № 3 від 27 липня 1988 року на Львівське АТП-14630, наказом регіонального відділення фонду державного майна по Львівській області № 549 від 18 квітня 1997 року на ВАТ «Львівське АТП-14630», та рішенням загальних зборів акціонерів № 21 від 28 квітня 2011 року на ПАТ «Львівське АТП-14630» (а.с.7).

Також судом першої інстанції встановлено, що на неодноразові, не менше трьох, звернення до підприємства, де позивач працював з 07 січня 1983 року по 04 січня 2001 року, органу пенсійного фонду не було надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, пунктом 18 якого також передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п.17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі - колгоспі ) і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Крім того, відповідно до п.20 зазначеного Порядку для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки встановленого зразка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Відповідно до п. 18 цього Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

31 травня 2017 року представник ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство 14630» надала уточнюючу довідку про підтвердження наявного у ОСОБА_1 трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 822 від 02 вересня 2016 року (а.с. 29).

Із вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 працював повний робочий день в ПАТ «Львівське АТП-14630» на посаді водія автобуса міського пасажирського транспорту і за період з 1983 року по 1997 рік виконував перевезення пасажирів на лінії за професією, посадою водій автобуса міського пасажирського транспорту, що передбачена розділом ІІ ст.13, пункту «3» Закону України «Про пенсійне забезпечення». Стаж роботи водія на міському пасажирському транспорті складає 09 років 07 місяців 20 днів. Підставою для видачі довідки були: наказ про прийом на роботу автослюсарем № 218 від 18 серпня 1982 року, наказ про прийом на курси № 315 від 18 жовтня 1982 року, наказ про прийом на роботу № 6 від 07 січня 1983 року, наказ про звільнення № 3 від 04 січня 2001 року, а також книги по нарахуванню заробітної плати, тарифні ставки водіїв міського пасажирського транспорту, накази по підприємству, карточка форми Т-2. Згідно колдоговору надавались додаткові дні до відпустки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо критичної оцінки даних цієї довідки, як таких, що є сумнівними, оскільки представник підприємства не могла пояснити суду зарахування чи незарахування того чи іншого періоду роботи позивача до пільгового трудового стажу і підстав незарахування до такого стажу період його роботи з 1998 року до дня звільнення 04 січня 2001 року, а первинних документів про наявний стаж роботи позивача, які витребовувались ухвалою суду від 15 червня 2017 року, підприємством не надано. Повідомлена причина ненадання документів - значний їх обсяг, колегія суддів не може розцінювати як поважну, оскільки вона не ґрунтується на законі, і таке ненадання цих документів є підтвердженням факту недостовірності даних, наведених у довідці № 822 від 02 вересня 2016 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність отримання показань свідків, які працювали з позивачами на одному підприємстві.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеного в п.10 його роз'яснення від 14.08.2008 р. № 1406/ 100/ 13-08 про те, що помилковим є висновки судів, що для підтвердження спеціального стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах приймаються виключно уточнюючі довідки підприємств або організацій і безпідставно не беруться до уваги при цьому показання свідків, які працювали з позивачами на одному підприємстві.

Так, допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_5 підтвердив, що працював з позивачем з 1982 року до 2000 року в одній колоні, вони виконували одну й ту ж роботу водія на міських маршрутах. Сам він отримує пільгову пенсію, оскільки Львівське АТП-14630 надало йому підтверджуючу довідку за весь вказаний період роботи. Дані показання в повній підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_6, котрий був допитаний в судовому засіданні і показав суду, що він працював на підприємстві разом із позивачем з 1983 року по 2000 роки з невеликими перервами, був з позивачем в одній колоні, ОСОБА_1, як водій автобуса, виконував міські пасажирські перевезення. Також ОСОБА_7 дав показання, що він працював в Львівському АТП-14630 з 1992 року по 2000 рік разом з позивачем, проте в різних колонах, ОСОБА_8 в цей час їздив водієм міських маршрутів.

Згідно п.1.6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що позивач досяг на час звернення до відповідача 55 річного віку, має загальний стаж роботи не менше 30 років, а пільговий стаж - більше 12 років 6 місяців років, оскільки до нього слід зараховувати період роботи з 07 січня 1983 року по 04 січня 2001 року в ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство 14630», тому дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії за віком є протиправними та не відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Залізничного обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова та публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство 14630» залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2017 року в справі № 462/1890/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_9
судді ОСОБА_10
ОСОБА_11
Повний текст судового рішення виготовлено 30 жовтня 2017 року.