Справа № 825/1193/17
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року м.Чернігів Справа № 825/1193/17

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі-ОСОБА_1., позивач) з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (далі-ТУДСА у Чернігівській області, відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-Державна судова адміністрація України (далі -третя особа, ДСА України), в якому просить визнати протиправними дії ТУДСА у Чернігівській області щодо відмови видати ОСОБА_1 довідку про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, яка складає 32000,00 грн. та зобов'язати ТУДСА у Чернігівській області видати довідку про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат -32000,00 грн., з надбавкою за стаж, відповідний позивача та розмір матеріальної допомоги на оздоровлення.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказав, що відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 № 1515-VIII його звільнено з посади судді у зв'язку з виходом у відставку. Позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 та з урахуванням норм рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата становить 3200,00 грн., відтак вважає, що має право на перерахунок довічного грошового утримання у зв'язку зі збільшенням розміру суддівської винагороди працюючого за відповідною посадою. За таких обставин позивач звернувся до ТУДСА у Чернігівській області із заявою про надання довідки про розмір грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з встановленого розміру мінімальної заробітної плати, оскільки така необхідна для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. Листом ТУДСА у Чернігівській області від 24.07.2017 № 03-32/763/17 у видачі вказаної довідки йому відмовлено. Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, за захистом своїх порушених прав звернулась з даним позовом до суду.

ОСОБА_1 на судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник ТУДСА у Чернігівській області на судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника. Надав письмові заперечення та доповнення до заперечень (а.с.22-25), в яких зазначив, що положеннями ст. 148 та ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ передбачено, що фінансування всіх суддів України здійснюється за рахунок Державного бюджету України згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків. При цьому вказав, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та кошторисами не передбачено асигнування на посадовий оклад судді у розмірі 32000,00 грн., які не пройшли кваліфікаційне оцінювання та не здійснюють правосуддя. ОСОБА_1 не проходив кваліфікаційне оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді. Таким чином, ТУДСА у Чернігівській області не має правових підстав для видачі довідки про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання. З огляду на наведене, вважає, що відповідач діяв, на підставі та в межах та спосіб, передбачений Конституцією та законами України, тому просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи на судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

08.09.2016 відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» № 1515-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у зв'язку з виходом у відставку. З 20.09.2016 позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмір 90 % суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI з урахуванням норм рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016.

02.06.2016 прийнято Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ, відповідно до положень якого суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно- правовими актами (ст. 135 Закону).

За п. 4 ст. 142 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

У червні 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати довідку про розмір грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з встановленого ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розміру мінімальної заробітної плати.

24.07.2017 листом ТУДСА у Чернігівській області № 03-32/763/17 повідомило позивача, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII базовий розмір посадового окладу судді визначається з врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року в розмірі 1600,00 грн. Згідно штатного розпису Ніжинського міськрайонного суду посадови оклад судді становить 16000,00 грн. (а.с.11).

Не погоджуючись з такими діями ТУДСА у Чернігівській області, позивач звернулась до суду.

Спірним питанням даної справи є визначення розміру та виплата суми суддівської винагороди з 01 січня 2017 року судді, який не проходив кваліфікаційне оцінювання в рамках застосування діючого законодавства, яке регулює визначення розміру суддівської винагороди, з врахуванням вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розрізі Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з врахуванням Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набрав чинності 01.01.2017.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України.

Так, у п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 18-рп/2011 щодо офіційного тлумачення поняття «щомісячне довічне грошове утримання», що міститься у підпункті «е» пп. 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, Конституційний Суд України вказав, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 5,6 ст. 47 Закону № 2453-VІ).

Пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 зазначено, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011). Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012).

Частиною 2 ст. 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначено положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ (далі за текстом - Закон № 1402-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VІІІ (в редакції чинній з 01.01.2017) встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно зі ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гудвін проти Сполученого Королівства» від 27.05.1996, суд визначив, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосовувати право в світлі оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи.

Абз. 1 п. 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ встановлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

При цьому п. 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі за текстом - Закон № 2453-VI).

За змістом ч. 3 ст. 133 Закону № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства слідує, що посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання, визначається відповідно до розміру, встановленого ч. 3 ст. 133 Закону № 2453-VI.

ОСОБА_1 не проходив кваліфікаційне оцінювання на підтвердження відповідній посаді, що є підставою обрахунку його посадового окладу з огляду на розмір, визначений ч.3 ст. 133 Закону № 2453-VІ.

За змістом ст. 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Адміністративний суд повноважний відмовитися від застосування закону, який є аналогічним до того, що був визнаний неконституційним. Аналіз практики Конституційного Суду України засвідчує відсутність його рішень про неконституційність певного положення (яке може бути предметом регулювання виключно закону про державний бюджет) через його закріплення не у законі про державний бюджет на певний рік, а в іншому законі.

На теперішній час положення п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII не визнані неконституційними та застосовуються судом до даних правовідносин.

Отже, положення абз. 2 п. 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774-VIII про внесення змін слід розуміти так, що ним встановлено розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір «розрахункової величини». Це положення не змінює ч. 3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у частині визначення саме мінімальної заробітної плати як величини, на основі якої обчислюється суддівська винагорода. У зв'язку із цим, відсутні ознаки невідповідності цього положення ч. 2 ст. 130 Конституції України.

Також суд вважає, що оскільки розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення суддівської винагороди визначається не ст. 133 Закону №2453, а законом про державний бюджет на відповідний рік, тому положення п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII слід вважати запровадженням змін (спеціального регулювання стосовно обчислення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат) по відношенню до загального правового регулювання розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Відсутність змін до бланкетної норми ч. 3 ст. 133 Закону № 2453 не є перешкодою для застосування п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1774-VIII.

Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст. 145 Закону № 1402-VІІІ фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 146 Закону № 1402-VІІІ суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII встановлено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 гривень.

Згідно із ст. 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600,00 грн.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень.

Таким чином, з урахуванням Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIІI, з 01.01.2017 посадовий оклад судді, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, становить 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 16000,00 грн.

Згідно штатного розпису Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, посадовий оклад судді, складає 16000,00 грн.

Положенням про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, затвердженим головою Державної судової адміністрації України від 25.09.2015, визначено, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області є територіальним органом Державної судової адміністрації України та їй підпорядковується. Основним завданням територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів Чернігівської області та фінансове забезпечення місцевих загальних судів Чернігівської області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів місцевого самоврядування. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівської області та місцевих загальних судів Донецької області.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України визначено принцип збалансованості бюджетної системи України.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Статтею 148 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

На поточний рік фонд оплати праці судам доведено в розмірі, розрахованому відповідно до умов нарахування суддівської винагороди суддями, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання (16000,00 грн. для місцевих судів). Різниця між фондом оплати праці суддям, які пройшли кваліфікаційне оцінювання, та фондом оплати праці суддям, на зазначених вище умовах судам не доведено, а створено в ДСА України відповідний централізований фонд. Виділення судам за рахунок вказаного централізованого фонду додаткового обсягу фонду оплати праці на покриття зазначеної вище суми різниці здійснюється протягом 2017 року по мірі проходження суддями кваліфікаційного оцінювання.

Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» та в кошторисі не передбачено асигнування на посадовий оклад у розмірі 32000,00 грн. для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання та не здійснюють правосуддя.

Враховуючи те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, не передбачені, відповідач не мав правових підстав для видачі довідки про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, у розмірі, який не передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, а також Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI та штатним розписом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведені обставини та здійснений аналіз норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області діяло на підставі, в межах і спосіб передбачені Конституцією України та Законами України, тому в позові слід відмовити.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко