Справа № 711/6254/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Степаненко О.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Справа № 711/6254/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов'язання відповідача встановити позивачу статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на його думку, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та вкладкою НОМЕР_2.

У довідці до акту огляду МСЕК від 05.09.2013 р. серії 10 ААБ № 346823 позивачу встановлено інвалідність 2-ї групи безтерміново через захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до довідки від 02.10.1992 р. № 182к позивач приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 31.03.1987 р. по 31.08.1987 р. в якості машиніста у 30-кілометровій зоні. Жодних записів про те, що такі роботи виконувались позивачем у складі формувань Цивільної оборони у вказаній довідці не зазначено.

03.07.2017 р. позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою про надання йому статусу інваліда війни 2-ї групи на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Листом від 07.07.2017 р. № 8465/28-5/10 Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради позивача повідомлено про відмову в наданні статусу інваліда війни 2-ї групи, у зв'язку з відсутністю всіх необхідних документів, зокрема які підтверджують участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі формувань Цивільної оборони.

Вважаючи протиправними дій відповідача щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні підстави вважати, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони і документи, які ним надані на підтвердження заявлених позовних вимог, а також подавалися відповідачу при зверненні з приводу встановлення статусу інваліда війни, не містять таких даних.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), Положеннями про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 р. № 1111 (далі - Положення № 1111), про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 р. № 90 (далі - Положення № 90), які були чинними, зокрема в період з 31.03.1987 р. по 31.08.1987 р.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 4, п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

До інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Положеннями № 1111 та № 90 було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У ч. 1 ст. 10 Закону № 796-ХІІ визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для надання особі статусу інваліда війни є одночасна наявність двох умов: 1) особа повинна була залучена до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) їй встановлено статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

При цьому, слід враховувати, що в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь формування, що створювалися в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялися у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Виходячи з викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до матеріалів справи позивач дійсно брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, працюючи машиністом треста «Укргідромеханізація» у 30-кілометровій зоні, але при цьому, відсутні жодні докази, які б підтверджували, що вказаний трест та/або безпосередньо сам позивач виконував вказані роботи у складі формувань Цивільної оборони, що є необхідною умовою для надання особі статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічний правовий підхід застосовано Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 31 травня 2017 року по справі № 377/662/16-а.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

При цьому, колегія суддів враховує лист Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи КОДА від 30.10.2017 р. № 01-1-23/1700, в якому повідомляється, що документи, які підтверджують участь формувань ЦО окремих підприємств, установ, організацій або знищені, або відсутні і Департамент не володіє архівними документами з цього питання /Т.1 а.с.96/.

Разом з тим, виходячи зі змісту ст.ст. 69, 70 КАС України, обставини повинні підтверджуватися відповідними належними і допустимими доказами і, згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення має бути законним та обґрунтованим, тож в жодному разі не може засновуватися на припущеннях. Тому, вказаний лист Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи КОДА від 30.10.2017 р. № 01-1-23/1700 з висловленим у ньому припущенням щодо наявності у позивача права на набуття статусу інваліда війни на підставі довідки МСЕК, з огляду на вищевикладені норми матеріального та процесуального права, колегією суддів до уваги не приймаються.

Доводи апелянта про те, що довідка від 02.10.1992 р. № 182-к підтверджує його участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, є безпідставними, оскільки зазначена довідка /Т.1 а.с.15/ таких відомостей не містить, а підтверджує лише виконання позивачем робіт в зоні відчуження як працівником тресту «Укргідромеханізація».

Посилання апелянта на наявність в нього посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довідки МСЕК та вищевказаної довідки від 02.10.1992 р. № 182-к, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки, як було встановлено вище, зазначені документи підтверджують факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, однак не містять жодних відомостей про те, що такі роботи виконувалися ним у складі формувань Цивільної оборони.

Твердження апелянта про те, що відповідач не довів правомірності відмови у встановленні йому статусу інваліда війни, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки доводи відповідача знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

При цьому, виходячи зі змісту ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, обов'язок доказування, який покладається на суб'єкта владних повноважень в адміністративних справах, не є абсолютним і не виключає обов'язку позивача також доводити ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає їх безпідставними.

З огляду на це, судова колегія, перевіривши оскаржувану постанову суду в межах апеляційної скарги, як того вимагає ч. 1 ст. 195 КАС України, приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, згідно зі ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 01 листопада 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: