Справа № 509/2975/17
Суддя: Бочаров А. І.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/2975/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року смт Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Задеряка Г.М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Овідіопольського

районного суду Одеської області адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до
Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області
про зобов`язання зареєструвати за місцем проживання, -
ВСТАНОВИВ:
07 серпня 2017 року позивачка, гр. ОСОБА_1 , звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області із адміністративним позовом до відповідача, в якій просила зобов`язати Великодолинську селищну раду Овідіопольського району Одеської області зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що вона є власником садового будинку АДРЕСА_2 . Вказаний будинок було придбано позивачкою на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2014р. Разом із зазначеним договором позивачкою також був укладений 15.09.2014р. договір купівлі-продажу земельної ділянки. Договори посвідчені приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Кушнеровою Л.Д. (зареєстровані в реєстрі за №1176 та № 1179). Право власності на садовий будинок та земельну ділянку були зареєстровані 15.09.2014р. на підставі витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивачем повідомлено, що на сьогоднішній день вона постійно проживає у вказаному садовому будинку без реєстрації місця проживання. Іншого житла в неї немає. За останньою адресою проживання позивача знято з реєстрації 13 листопада 2014 року.

З метою реєстрації місця проживання позивачка звернулася до Великодолинської селищної ради, надавши при цьому необхідні документи для проведення реєстрації за місцем постійного проживання. У своїй відповіді відповідач відмовив позивачу у здійсненні реєстрації та запропонував або перевести садовий будинок и жилий, або для вирішення питання звернутися до суду, мотивувавши своє рішення тим, що садовий будинок не призначений для реєстрації та постійного місця проживання в ньому.

З наведених підстав позивач просить зобов`язання відповідача зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, але від представника позивача на адресу суду надійшла заява про підтримання позову, який просив розглянути у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу за відсутності його представника.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх з`ясування і доведеність, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.09.2014р. відповідно до договорів купівлі-продажу, ОСОБА_1 придбала у власність земельну ділянку та розташований на ній садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В цьому будинку на сьогоднішній день вона постійно мешкає без реєстрації місця проживання. Іншого житла в неї немає. За останньою адресою проживання позивача знято з реєстрації 13 листопада 2014 року.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; особа - фізична особа; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У липні 2017 року позивачка звернулася до відповідача з проханням зареєструвати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У своїй відповіді від 10.07.2017р. за вих. № 05/1-608 Великодолинська селищна рада повідомила про відмову у здійсненні реєстрації та запропонувала або перевести садовий будинок и жилий, або для вирішення питання звернутися до суду. Відмова відповідача вмотивована тим, що садовий будинок не призначений для постійного в ньому проживання.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) такі документи, як письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Також законодавцем унормовано заборону вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016р. затверджено Правила реєстрації місця проживання (надалі Правила реєстрації місця проживання), в п.18 яких містяться аналогічні правові позиції, як і в ст. 6 Закону 1382.

Так, підпункт 4 п.18 Правил реєстрації місця проживання надає вичерпний перелік документів, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків / одного з батьків або законного представника/представників).

Таким чином, правовою підставою для реєстрації місця проживання є факт проживання чи перебування в житлі за певною адресою. При цьому, як вбачається з правила, встановленого в ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», це є обов`язком особи, яка проживає або перебуває за певною адресою.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття законності визначено як соціально-правове явище, що характеризує організацію і функціонування суспільства і держави на правових засадах.

Законність - це правовий режим точного виконання чинних законів усіма суб`єктами права; режим, за якого забезпечуються права і виконуються обов`язки людиною, органами державної влади, місцевого самоврядування і громадянським суспільством. Основними засадами законності вважають: верховенство закону в системі нормативних актів; найвища юридична сила належить Конституції України. Єдина законність означає, що на всій території України закон однаковою мірою повинен діяти стосовно до всіх суб`єктів права. Отже, законність, як режим відповідності суспільних відносин чинному законодавству, утворюється завдяки його дотриманням суб`єктами права та характеризується правопорядком.

Основною ознакою законності є обов`язок виконувати розпорядження законів і підзаконних правових актів державними органами і органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами і різними об`єднаннями.

Прийняття органами державної влади рішень поза межами власних повноважень, не в спосіб, визначений законом, на моє переконання, порушує законність і правопорядок в державі.

Неухильне дотримання законів забезпечується державою через відповідні органи державної влади, правоохоронні органи і органи контролю, якими на рівні законів надані відповідні повноваження.

Таким чином, органи державної влади, приймаючи будь-яке рішення, повинні не тільки мати необхідний обсяг компетенції для прийняття останнього, а й реалізовувати свою компетенцію у суворій відповідності діючим нормативно-правовим актам, не переймаючи на себе функції нормотворця.

Якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, позивачем надано суду звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж садового будинку АДРЕСА_2 , від 07.07.2017р., відповідно до якого такий будинок відповідає будівельним нормам та правилам, придатний для проживання в ньому.

З наведених підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 33, 47 Конституції України, нормами Закону України, ст.ст. 10, 11, 69-72, 86, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про зобов`язання зареєструвати за місцем проживання - задовольнити.

2. Зобов`язати Великодолинську селищну раду Овідіопольського району Одеської області зареєструвати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області на протязі 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: А.І. Бочаров