Справа № 200/16231/17
Суддя: Єлісєєва Т. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2017 року суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпрі про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови в зарахуванні йому до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання стажу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ, часу служби в лавах ОСОБА_2 та терміну навчання у Харківському юридичному інституті. Свої вимоги позивач обґрунтував наступним.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 23.05.2017р. позивач звільнений з посади судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська у звязку з поданням заяви про відставку. Наказом в.о.голови вказаного суду від 26.05.2017р. його було відраховано зі штату суду.

02.06.2017р. позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з наданням відповідних документів про роботу як на посаді судді, так і на посаді слідчого в органах внутрішніх справ, про проходження строкової служби в Збройних силах, та підтверджуючих термін навчання на денній формі у вищому юридичному закладі. Грошове утримання просив призначити в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до пункту 34 розділу ХІІ Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до письмової відповіді відповідача від 21.08.2017р. позивачу з 27.05.2017 р. було призначене щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, виходячи лише з страхового стажу роботи суддею 23 роки 01 місяць 11 днів.

Позивач вважає, що відповідач при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% допустив помилку, оскільки взяв для розрахунку тільки стаж роботи на посаді судді 23 роки 01 місяць 11 днів, не зарахувавши:

- стаж роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 01.06.1984 р. по 16.04.1994р.,

- час служби в лавах ОСОБА_2 з 02.05.1978р. по 24.04.1980р.,

- половину терміну навчання (денна форма) у Харківському юридичному інституті (1980-1984 р.р.).

Тому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо не зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, стажу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 01.06.1984р. по 16.04.1994р., часу служби в лавах ОСОБА_2 з 02.05.1978р. по 24.04.1980р., половини терміну навчання (денна форма) у Харківському юридичному інституті (з 01.08.1980р. по 27.06.1984 р.р.), зобов'язати відповідача призначити та нарахувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 27 травня 2017 року з урахуванням раніше здійснених виплат, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у розмірі 640 грн. за сплачений судовий збір.

У відповідності до положень ст.183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.04.1994р. позивач був обраний суддею Алчевського міського суду Луганської області. 02.06.2004р., відповідно до Постанови Верховної Ради України від 20.05.2004р. був обраний суддею вказаного суду безстроково. 14.04.2015р. він був зарахований суддею Кіровського районного суду м.Дніпропетровська за переведенням з Алчевського міського суду Луганської області відповідно до Указу Президента України від 07.04.2015 р. № 203/2015 «Про переведення суддів».

Рішенням Вищої ради правосуддя від 23.05.2017р. позивач був звільнений з посади судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська у звязку з поданням заяви про відставку, у звязку з чим наказом в.о.голови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.05.2017р. його було відраховано зі штату вказаного суду.

02.06.2017р. позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши відповідні документи про свою роботу як на посаді судді з 18.04.1994р. по 26.05.2017р., так і на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 01.08.1984р. по 16.04.1994р., про проходження строкової служби в Збройних силах з 02.05.1978р. по 05.05.1980р., та термін навчання (денна форма) у Харківському юридичному інституті (1980-1984 р.р.). Просив призначити грошове утримання в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до пункту 34 розділу ХІІ Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

В подальшому позивач знову звернувся до відповідача 04.07.2017 р. з письмовою заявою про призначення йому вказаного довічного грошового утримання, де знову звертав увагу на обовязковість врахування до стажу роботи на посаді судді службу в Збройних силах (1978-1980 р.р.), терміну навчання (денна форма) у Харківському юридичному інституті (1980-1984 р.р.), роботу на посаді слідчого в органах МВС (1984-1994 р.р.).

Як вбачається з письмової відповіді відповідача від 21.08.2017р., протоколу № 2814 «Про призначення пенсії» від 29.06.2017р. з 27.05.2017 р. позивачу було призначене щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, виходячи з страхового стажу роботи суддею 23 роки 01 місяць 11 днів.

Крім того, судом встановлено, що з 02.05.1978р. по 05.05.1980р. позивач проходив строкову службу в лавах ОСОБА_2, з 01.09.1980р. по 27.06.1984р. він навчався на денній формі навчання у Харківському юридичному інституті, з 01.08.1984р. працював безперервно 09 років 08 місяців 15 днів слідчим органів МВС по 16.04.1994р. (був звільнений у звязку з обранням суддею).

Згідно положень ст.6 КАС України до адміністративного суду має право звернутися до адміністративного суду особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право.

Визначається, що рішення відповідача, щодо незарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, його стажу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 01.06.1984р. по 16.04.1994р., часу служби в лавах ОСОБА_2 з 02.05.1978р. по 24.04.1980р., половини терміну навчання (денна форма) у Харківському юридичному інституті (з 01.08.1980р. по 27.06.1984 р.р.) не ґрунтується на законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, оскільки кожен закон у хронологічному порядку надав суддям додаткові періоди їх праці, що зараховувалися до стажу на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII від 15 грудня 1992 року (надалі Закон № 2862-XII) гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 11 Закону № 2862-XII міститься у п.8 Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року, де зазначено, що частиною третьою статті 11 Закону України «Про статус суддів» передбачено, що гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим. Це положення кореспондується з частиною восьмою статті 14 Закону України «Про судоустрій України», згідно з якою при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Зазначені положення узгоджуються з вимогами міжнародних актів про незалежність суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, які є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. За своїм конституційним змістом вони встановлюють принцип заборони скасування чи зниження досягнутого рівня змісту та обсягу гарантій незалежності суддів. Тому положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» необхідно розглядати у контексті статті 126 Конституції України та частини восьмої статті 14 Закону України «Про судоустрій України».

Конституційний Суд України, розглядаючи справу щодо незалежності суддів, у Рішенні від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначив, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 офіційно розтлумачив поняття «щомісячне довічне грошове утримання». Зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ, а також і інших редакціях, судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

До постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865 постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 54 було внесено зміни та доповнено абзацом другим пункт 3-1, згідно якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначене висловлено і у згаданому вище Рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року, незважаючи на те, що вказана постанова втратила чинність.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Таким чином, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, крім періоду роботи на посаді судді має бути зарахована служба в армії, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а також строк роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 01.06.1984р. по 16.04.1994р., оскільки частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» у редакції від 24 лютого 1994 року, що діяла на день призначення позивача на посаду судді, встановлено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Позивач має достатній для відставки стаж роботи, встановлений статтею 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року та визначений відповідно до статті 137 цього Закону з урахуванням пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

З урахуванням наведеного, до загального стажу роботи позивача на посаді судді років необхідно зарахувати час служби у лавах ОСОБА_2, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а також строк роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 01.06.1984р. по 16.04.1994р., що сумарно дає право на 90 % щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач порушив гарантовані Конституцією України права позивача на пенсійне забезпечення та достатній рівень життя, тому оскаржувані дії відповідача суд вважає протиправними.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституцією України та законами України відокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначена за спеціальними законами, в тому числі і Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається ст. 22 Конституції України.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити та визнати неправомірними дії відповідача щодо незарахування позивачу при визначені розміру його довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді строку перебування в ОСОБА_2, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, та строк роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ, та зобовязати відповідача провести перерахунок та призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачу з моменту призначення до стажу роботи на посаді судді цей термін. що дає право на отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 90% від суми суддівської винагороди, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Аналіз судової практики беззаперечно підтверджує правильність позовних вимог позивача.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 640 грн., який відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України підлягає стягненню на його користь з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-11, 71, 94, 99, 159-163, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпрі про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, стажу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 01.06.1984р. по 16.04.1994р., часу служби в лавах ОСОБА_2 з 02.05.1978р. по 24.04.1980р., половини терміну навчання (денна форма) у Харківському юридичному інституті (з 01.08.1980р. по 27.06.1984 р.р.).

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі призначити та нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 27 травня 2017 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (інн.) судовий збір в розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.