Справа № 806/1389/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"01" листопада 2017 р. Справа № 806/1389/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання перерахувати та виплачувати суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу 32000,00 грн., з урахуванням доплати до вислуги років 15% від посадового окладу ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12.07.2017 року, просила:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо нездійснення нарахування судді Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Наталії Станіславівни суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік";

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області з 01 січня 2017 року перерахувати та виплачувати судді Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Наталії Станіславівні суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу 32 000,00 грн., з урахуванням доплати за вислугу років 15% від посадового окладу;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області перерахувати допомогу на оздоровлення за 2017 рік виходячи з посадового окладу у розмірі 32 000,00 грн. та виплатити ОСОБА_3 з урахуванням проведених виплат.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що Указом Президента України №570/2013 від 18.10.2013 року її призначено строком на п'ять років на посаду судді Сніжнянського міського суду Донецької області. Указом Президента України №564/2015 від 26.09.2015 року позивача переведено з посади судді Сніжнянського міського суду Донецької області в межах п'ятирічного строку на посаду судді Радомишльського районного суду Житомирської області та наказом голови Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.10.2015 ОСОБА_3 зараховано до штату вказаного суду, в якому вона працює по теперішній час. Кваліфікаційне оцінювання на предмет підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) станом на звернення до суду із позовом не проходила.

Вказує, що з 01 січня 2017 року позивач отримує суддівську винагороду у розмірі 16 000 грн. на підставі розрахункової величини в розмірі 1600,00 грн., визначеної пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а не із розміру мінімальної заробітної плати, як визначено положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Наголошує, що особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя та, посилаючись на ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI. зазначає, що розмір мінімальної заробітної плати становить 3200,00 грн., а застосування відповідачем іншої розрахункової величини для визначення розміру суддівської винагороди ніж мінімальна заробітна плата суперечить вимогам ст. 130 Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення,виходячи з наступного.

Встановлено, що указом Президента України "Про призначення суддів" №570/2013 від 18 жовтня 2013 року ОСОБА_3 призначено строком на п'ять років на посаду судді Сніжнянського міського суду Донецької області. (а.с. 46-51).

Згідно указу Президента України "Про переведення суддів" №564/2015 від 26 вересня 2015 року, ОСОБА_3 переведено з посади судді Сніжнянського міського суду Донецької області в межах п'ятирічного строку на посаду судді Радомишльського районного суду Житомирської області. (а.с. 42-44).

Наказом Голови Радомишльського районного суду Житомирської області "Про зарахування до штату судді Сіренко Н.С." №33 від 20 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 зараховано до штату Радомишльського районного суду Житомирської області та вважати такою, що приступила до роботи на займаній посаді судді Радомишльського районного суду Житомирської області з 21 жовтня 2015 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Станом на 21 жовтня 2015 року судді Сіренко Н.С. встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, за стаж роботи до 5 років відповідно до п. 5 ст. 129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 року №2453 (в редакції від 28.07.2013 року). (а.с. 45).

Апелянт не проходила кваліфікаційного оцінювання у відповідності до вимог Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, що не заперечується самим позивачем у позовній заяві та підтверджується змістом довідки Радомишльського районного суду Житомирської області вих. №3/17 від 10.05.2017 року (а.с. 9).

Згідно штатного розпису Радомишльського районного суду Житомирської області на 2017 рік посадові оклади суддів затверджені на рівні 16 000 грн. (а.с. 29).

За змістом наявних в матеріалах справи копій розрахункових листів (а.с. 10, 52), суддівська винагорода позивачу у період з 01.01.2017 по 31.07.2017 нараховувалася виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат у розмірі 1600 грн., визначених згідно п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (у загальному розмірі 16 000 грн). (а.с. 30)

Доплата за вислугу років апелянту нараховувалася, виходячи із цього ж окладу у розмірі 15 % посадового окладу з 01.01.2017 по 31.07.2017.

Також у спірному періоді апелянту надавалася частина чергової щорічної відпустки та виплачено допомогу на оздоровлення виходячи із посадового окладу у 16 000,00 грн. (а.с. 52).

Апелянт не погоджується із такими нарахуваннями, оскільки, на її думку, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ, частиною 1 статті 133 якого встановлено, що суддівська винагорода регулюються цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. 3 ст. 133 цього ж Закону посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України "Про Державний бюджет України" з 01.01.2017 встановлено у розмірі 3 200 грн.

Вважаючи, що відповідач проявляє протиправну бездіяльність щодо нездійснення нарахування судді Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Наталії Станіславівни суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за 2017 рік виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", апелянт звернулась із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції зазначив наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Положенням про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, затвердженим головою Державної судової адміністрації України 25 вересня 2015 року, територіальне управління ДСА України в Житомирській області є територіальним органом Державної судової адміністрації України та їй підпорядковується. Основним завданням територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів Житомирської області та фінансове забезпечення місцевих загальних судів Житомирській області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів місцевого самоврядування. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області та місцевих загальних судів Житомирській області. (а.с. 31-37).

Пунктом 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України визначено принцип збалансованості бюджетної системи України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.13 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст. 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України.

Так, у пункті 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 щодо офіційного тлумачення поняття щомісячне довічне грошове утримання, що міститься у підпункті е підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, Конституційний Суд України вказав, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частини п'ята, шоста статті 47 Закону № 2453-VІ).

В пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Частиною другою статті 130 Основного Закону визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначено положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Частиною першої статті 135 Закону №1402-VIII встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII (в редакції, яка діє з 01.01.2017 року) встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно абз. 1 п.24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2017 року для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, абзацом 1 пункту 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VI, (далі - Закон №2453-VI).

Відповідно до ч.3 ст. 133 Закону №2453-VI, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Здійснивши системний аналіз наведених правових норм суд першої інстанції зазначив, що посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання, визначається відповідно до розміру, встановленого частиною третьою статті 133 Закону №2453-VI, з урахуванням положень п.3 розд. II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII.

Встановлено, що ОСОБА_3 на момент розгляду справи не проходила кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді). Вказаний факт не заперечується позивачем та підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою Радомишльського районного суду Житомирської області вих. №3/17 від 10.05.2017 року (а.с. 9).

Факт не проходження позивачем кваліфікаційного оцінювання є підставою обрахунку посадового окладу позивача з огляду на розмір, встановлений частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Поряд із цим, колегія суддів наголошує, що положення абзацу другого пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII встановлюють розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір розрахункової величини. Це положення не змінює частину третю статті 133 Закону №2453-VI у частині визначення мінімальної заробітної плати як величини, на основі якої обчислюється суддівська винагорода.

Колегія суддів також звертає увагу, що згідно наявної у матеріалах справи копії листа ДСА України вих. № 11-1025/17 від 09.02.2017 року, Державною судовою адміністрацією України листом роз'яснено територіальним управлінням та місцевим загальним судам порядок виплати посадових окладів суддям. Згідно вказаного листа, у штатному розписі чисельність суддів слід розподіляти на дві категорії, зокрема:

- судді, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання з посадовим окладом 16 000,00 грн. для місцевих судів та 17 600,00 грн. для апеляційних судів;

- судді, які станом на 01.01.2017 року пройшли кваліфікаційне оцінювання та здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу (для місцевих судів 24 000,00 грн., для апеляційних судів 40 000,00 грн.) збільшеного на відповідний регіональний коефіцієнт. (а.с. 38-39)

Частиною першою та другою статті 145 Закону №1402-VIII встановлено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до положень статті 146 Закону №1402-VIII, суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII встановлено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2017 року становить 3200,00 гривень.

Згідно із статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII, з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600,00 грн.

Пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Здійснивши системний аналіз наведених правових норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат у 2017 році у порівнянні із груднем 2016 року не змінився; втручання у розмір суддівської винагороди як гарантію незалежності суддів не відбулося.

Крім того, оскільки розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення суддівської винагороди визначається не статтею 133 Закону №2453-VI, а законом про Державний бюджет України на відповідний рік, положення пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII слід розцінювати як запровадження змін (спеціального регулювання стосовно обчислення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат) по відношенню до загального правового регулювання розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік".

Відсутність змін до бланкетної норми частини третьої статті 133 Закону №2453-VI не є перешкодою для застосування пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII.

Статтею 147 Основного Закону встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Щодо тверджень апелянта про невідповідність положень Закону №1774-VIII статті 130 Конституції України суд зазначає, що на момент розгляду справи положення пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII не визнані неконституційними. Також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, нормативні підстави для незастосування пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII відсутні.

Статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гудвін проти Сполученого Королівства" від 27 травня 1996 року, суд визначив, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосовувати право в світлі оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи.

Оскільки приписами пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII передбачено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, та до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень, безпідставним є твердження, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області вчиняє неправомірну бездіяльність у виплаті належних сум позивачу без внесення законодавчих змін.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин, чинними були різні положення Закону, що свідчить на користь висновку про те, що це питання не було визначено законодавцем з достатньою чіткістю, що є порушенням принципу правової визначеності.

Водночас, навіть за наявності суперечливостей стосовно правильного тлумачення Закону, безперечним є необхідність забезпечення балансу відповідних інтересів осіб, який полягає у розумності застосування відповідних норм Закону до відповідних обставин.

Принцип розумності застосовується судом як пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Суд вважає за необхідне зазначити, що кваліфікаційне оцінювання судді - це встановлена законом процедура визначення Комісією професійного рівня знань судді та відповідності його займаній посаді, поетапне проведення якої породжує різні правові наслідки у осіб, що пройшли таке оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді від осіб, які таке оцінювання не пройшли.

Метою проведення кваліфікаційного оцінювання є виявлення та заохочення суддів, які змогли підтвердити достатній рівень знань та відповідність його займаній посаді.

Водночас, колегія суддів наголошує, що наявна різниця у статусі між особами, що пройшли оцінювання та тими, що його не пройшли, зважаючи на її наслідки, які знаходять своє відображення у тому числі і в розмірі суддівської винагороди, не повинні слугувати обставинами, що породжують поглиблення такої різниці та створення нових факторів для її існування.

Суддя, що пройшов кваліфікаційне оцінювання не може отримувати суддівську винагороду у розмірі, що на порядок нижчий, ніж той суддя, що його на даному етапі не пройшов, оскільки в даному випадку не буде застосований принцип розумності, що не відповідатиме суті права.

Враховуючи вищевикладене, відповідач при виплаті ОСОБА_3 суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу у розмірі 16 000,00 грн. та допомоги на оздоровлення за 2017 рік виходячи з посадового окладу у розмірі 16 000,00 грн. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України та чинним законодавством.

Апелянтом не доведено, а відповідачем та наявними у матеріалах справи доказами спростовано протиправність дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області при виплаті ОСОБА_3 суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу у розмірі 16 000,00 грн. та допомоги на оздоровлення за 2017 рік виходячи з посадового окладу у розмірі 16 000,00 грн., а тому позовні вимоги в даній частини вірно визнані судом першої інстанції необґрунтованими.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області з 01 січня 2017 року перерахувати та виплачувати судді Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Наталії Станіславівні суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу 32 000,00 грн., з урахуванням доплати за вислугу років 15% від посадового окладу; перерахувати допомогу на оздоровлення за 2017 рік виходячи з посадового окладу у розмірі 32 000,00 грн. та виплатити ОСОБА_3 з урахуванням проведених виплат, суд зазначає, що вони є похідними від першої позовної вимоги, а тому суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні.

Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" серпня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,Балаклія,Балаклійський район, Харківська область,64200

3- відповідачу/відповідачам: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області м-н. Соборний, 1,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,