Справа № 334/89/15-а(2-а/334/47/15)
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року м. Київ К/800/28894/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді Мороза В.Ф.,

суддів: Голяшкіна О.В.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду М.Запоріжжя від 26 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що реалізуючи своє право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) вона звернулася до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 624 від 28 листопада 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у виділенні земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд у зв'язку з відсутністю кварталу забудови.

Вважаючи, що відповідачем порушено її право на отримання земельної ділянки, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати дії відповідача протиправними в частині відмови у задоволенні клопотання позивачки про виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,25 га в межах с. Сокільники;

- скасувати рішення відповідача від 28 листопада 2014 року № 624 в частині відмови у виділенні їй земельної ділянки;

- зобов'язати відповідача винести на найближчу сесію сільської ради її клопотання щодо надання у власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,25 га в межах с. Сокільники.

Постановою Ленінського районного суду М.Запоріжжя від 26 березня 2015 року, залишеною без змін, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було допущено порушення вимог статті 118 Земельног кодексу України.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріально та процесуального права, подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно із частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустроющодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з листа відділу Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області від 28 листопада 2014 року № 01-14/06-5012, згідно даних державної статистичної звітності станом на 01 січня 2014 року в межах населеного пункту с. Сокільники земель житлової забудови в складі земель запасу немає.

Враховуючи, що в межах населеного пункту с. Сокільники земель житлової забудови в складі земель запасу немає та те, що при поданні клопотання про отримання безоплатно у власність земельної ділянки позивачем не було додано графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про те, що Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області прийняла рішенням № 624 від 28 листопада 2014 року, яким ОСОБА_2 відмовлено у виділенні земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, отже відсутні підстави його скасування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та у апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду М.Запоріжжя від 26 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року - без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

О.В. Голяшкін

Л.Т. Черпінцька