Справа № 334/3756/17
Суддя: Баруліна Т. Є.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 19.10.2017
Справа № 334/3756/17
Провадження № 2-а/334/417/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Лапі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративну у справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій,

встановив:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що він перебуває на обліку в Правобережному обєднаному УПФУ м. Запоріжжя з 21.05.2007 року та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, по Списку № 1 у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії він продовжував працювати та набув страхового стажу більше 24 місяців.

Після досягнення 60-річного віку він набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058-IV) і 26.04.2017 звернувся до Правобережного обєднаного УПФУ м. Запоріжжя з заявою про призначення йому пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню з заявою про перерахунок пенсії.

Однак Правобережне обєднане УПФУ м. Запоріжжя листом від 25.05.2017 № 99/Г-9 відмовило йому у призначенні пенсії за віком на загальних підставах. При цьому, при розрахунку його пенсії за віком застосовується показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України №1058-IV при переході з одного виду пенсії на інший).

Позивач просить Визнати протиправними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначені йому, пенсії за віком на загальних умовах у відповідності ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 21.05.2017 року із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити йому, пенсію за віком з 21.05.2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ №1058-IV із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 р.р.), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Позивач надав заяву та просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Відповідач - Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя надав письмові заперечення на адміністративний позов. В яких зазначив, що управління не мало правових підстав для повторного призначення пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону №1058-IV, оскільки пенсія за нормами вказаного Закону йому вже була перерахована з 01.07.2015 р.

Так, ОСОБА_1 з 21.05.2007 р. перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя. Згідно матеріалів пенсійної справи йому з 21.05.2007 р. призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог Закону України №1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. з урахуванням вимог п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі зниженням пенсійного віку на 10 років, що підтверджується протоколом № 1119 від 24.05.2007 р.

Тобто, положення ЗУ «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, тоді як розрахунок пенсії здійснюється за нормами Закону № 1058.

Крім того, після призначення пенсії, позивач продовжував працювати та сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України. Тому, за особистими заявами ОСОБА_1 проводилися перерахунки його пенсії по стажу та заробітку відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV (розпорядження від 17.06.2009 р., 14.07.2011 р., 21.06.2013 р., 01.07.2015 р.).

Також пенсія позивача неодноразово перераховувалася у звязку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ч.3 ст. 42 Закону №1058-IV) та відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV 20 відсотків показника зростання середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески.

В матеріалах пенсійної справи є постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2010 р. (справа № 2а-4350/2010 р.), яка набрала законної сили та відповідно до якої управлінням здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 рік в розмірі 1573,99 грн. з 01.07.2009 року (розпорядження від 10.12.2010 р.).

Крім того, оскаржуваний позивачем лист управління від 25.05.2017 № 99/Г-9 доданий до позову, не є рішенням про відмову в призначенні або переведені на пенсію за віком, а є відповіддю про розгляд звернення ОСОБА_1 Ніяких рішень про відмову в призначенні пенсії останньому управлінням не приймалося.

Тобто, для призначення пенсії особі необхідно звертатися безпосередньо до органів з призначення пенсій виключно із заявою встановленого зразка (бланку), встановленого вищевказаним Порядком. Управління повідомляє та наголошує, що ОСОБА_1 до управління із заявою про призначення йому пенсії не звертався.

Заява ОСОБА_1 від 26.04.2017 р. у відповідності до ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян» трактується та розглядається як звернення громадян.

Також на даний час відсутні правові підстави для застосування під час розрахунку пенсії ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Так як, ОСОБА_1 вже отримує пенсію за віком призначену на пільгових умовах, він не має права у 2017 році на повторне призначення йому пенсії в межах одного виду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.05.2007 перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог Закону України №1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. з урахуванням вимог п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі зниженням пенсійного віку на 10 років, що підтверджується протоколом № 1119 від 24.05.2007 р.

Згідно з трудовою книжкою позивача після призначення пенсії за віком на пільгових умовах він продовжував працювати, та звільнився 22.06.2015 року у звязку з виходом на пенсію.

26.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 25.05.2017 року за № 99/Г-9 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії відповідно до його заяви від 26.04.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно- правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-ІУ пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Тобто, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, тоді як розрахунок пенсії здійснюється за нормами Закону № 1058.

Наведене спростовує твердження позивача про те, що він з 2007 року отримував пенсію виключно на підставі ст. 13 Закону № 1788, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058 звернувся вперше 23.05.2017 р. у звязку з чим має право на застосування під час розрахунку його пенсії показника середньої заробітної за останні 3 роки.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України „Про пенсійне забезпечення", передбачено види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до аналізу розділу II (трудові пенсії), пенсія зі зменшенням пенсійного віку як це визначено статтею 14 Закону України „Про пенсійне забезпечення" - є пенсією за віком, право на призначення якої мали працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - не менше 25 років, та працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

Таким чином, законодавством, яким передбачена позивачу пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку, також було встановлено коло працівників, які отримували право на пенсію за віком після досягнення 60 років (для чоловіків) - ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так само як і в ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням викладеного, безпідставними є твердження позивача про те, що призначена йому пенсія на пільгових умовах у відповідності до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, після призначення пенсії позивач продовжував працювати та сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України. Тому, за особистими заявами ОСОБА_1

№ 1058 (розпорядження від 17.06-2009 р., 14.07.2011 р., 21.06-2013 р., 01.07.2013 р.). Отже, посилання позивача на те, що стаж набутий після призначення пенсії дає йому право на повторне призначення пенсії, є необґрунтованим.

Також пенсія позивача неодноразово перераховувалася у звязку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ч. 3 ст. 42 Закону № 1058) та відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-20 відсотків показника зростання середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески.

В матеріалах пенсійної справи є постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2010 р. (справа № 2а-4350/2010), яка набрала законної сили та відповідно до якої управлінням здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 рік в розмірі 1573,99 грн. з 01.07.2009 року (розпорядження від 10.12.2010 р.).

Статтею 10 Закону №1058-IV та ст.6 Закону №1788-XII визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У відповідності до ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу наведених норм вбачається, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст.9 Закону №1058-IV.

Приписами ст.26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, пенсія за віком вже призначена позивачу з 21.05.2007 р. на пільгових умовах відповідно до вимог Закону України №1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. з урахуванням вимог п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі зниженням пенсійного віку на 10 років.

Отже, так як ОСОБА_1 вже отримує пенсію за віком призначену на пільгових умовах, він не має права у 2017 році на повторне призначення йому пенсії в межах одного виду.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач, відмовивши позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені вказаним Законом, що відповідає вимогам ст. 19 Конституції України, тому такі його дії є законними та обґрунтованими.

Суд визнає безпідставними твердження позивача про те, що призначена йому пенсія за віком на пільгових умовах не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), належить право вибору одного із цих видів пенсії. Пенсія із зменшенням пенсійного віку та встановленням пільгового стажу роботи, як це визначено ст.14 Закону № 1788-XII, є пенсією за віком. В даному випадку позивач фактично просить призначити йому той самий вид пенсії за віком. Однак така вимога не може бути задоволена через відсутність законодавчо визначених підстав для призначення пенсії за віком вдруге.

Повторне призначення пенсії за віком за Законом №1058-IV не передбачено.

У суду немає підстав вважати, що в даному випадку має місце перехід з одного виду пенсії на інший відповідно до ст. ст. 10, 45 Закону №1058-IV, оскільки позивач отримує саме пенсію за віком, а не інший вид пенсії - по інвалідності, у звязку з втратою годувальника, за вислугою років, що передбачені Законом № 1058-IV та Законом № 1788-XII.

При постановленні даного судового рішення суд не приймає до уваги посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 21-612а14 від 31 березня 2015 року, оскільки Верховний Суд України розглянув вказану справу за зовсім іншими правовідносинами. Зокрема, у справі, яка була переглянута Верховним Судом України, предметом спору є переведення з одного виду пенсії, призначеної за Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший - пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, а не призначення пенсії за віком при вже призначеній пенсії за віком на пільгових умовах, призначення яких регулюється одними й тими ж законами.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення позивачу за його заявою від 26.04.2017 року пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком.

Дії відповідача щодо відмови в задоволенні такої заяви суд вважає законними, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 94 КАС України судові витрати (витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу), понесені позивачем у звязку з поданням та розглядом даної адміністративної справи, стягненню на його користь не підлягають.

Керуючись ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 23, 71, 94, 159-163, 183-2 КАС України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Правобережного обєднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Баруліна Т. Є.