Справа № 348/1988/16-а
Суддя: Грещук Р.П.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1988/16-а

27 жовтня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.

секретаря - Шпитко М.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

представників відповідача- Хомин Т.М.,ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ланчинської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень сесії Ланчинської селищної ради,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Ланчинської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень сесії Ланчинської селищної ради.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, просить її позов задоволити.

Визнати протиправними та скасувати рішення сесії Ланчинської селищної ради №318-7/2016 від 05.10.2016 року «Про внесення змін у рішення сесії від 25.04.2016 року №198-5/2016 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», рішення сесії Ланчинської селищної ради №319-7/2016 від 05.10.2016 року «Про внесення змін у рішення сесії від 25.04.2016 року №197-5/2016 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», рішення сесії Ланчинської селищної ради №320-7/2016 від 05.10.2016 року «Про затвердження протоколу комісії з питань земельних відносин».

Представники відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнали, суду пояснили, що при прийняті рішень сесії селищної ради №318-7/2016 від 05.10.2016 року та №319-7/2016 від 05.10.2016 року, №320-7/2016 від 05.10.2016 року депутати селищної ради, керувались виключно З-ном України «Про місцеве самоврядування в Україні», ЗК України.

Відповідно до п.п. а), б), й), к) ч.І ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Таким чином, Ланчинською селищною радою в первинне рішення, яке не надає права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 №197-5/2016 та №198-5/2016 від 25.04.2016 зміни внесено рішеннями сесії від 05.10.2016р. №318-7/2016, №319-7/2016, №320-7/2016 (додаток №12,13,14,15), згідно чинного законодавства.

Оскільки прийнятими рішеннями права та інтереси ОСОБА_1 не порушено, Ланчинська селищна рада просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду для оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ст. 2 КАС України також визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст.71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч.2 ст.71 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормами ч.3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

В судовому засіданні встановлено, що Ланчинською селищною радою 25.04.2016 року за заявою ОСОБА_1 прийняті рішення № 197-5/2016 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та № 198-5/2016 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», якими їй надано дозвіл на виготовлення відповідної документації щодо відведення двох суміжних земельних ділянок по вул. І.Франка, 15, в смт. Ланчин, площею 0,15 га та 0,2220 га відповідно.

Зясовано також, що на виконання вказаних рішень, ОСОБА_1 04.05.2016року укладено договори з сертифікованим інженером-землевпорядником - підприємцем ОСОБА_4 на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок. Надалі проектантом виготовлено відповідні проекти та навіть встановлено межові знаки.

Однак, після цього, 05.10.2016 року селищною радою рішеннями № 319-7/2016 та № 318-7/2016 у вищевказані первинні рішення внесено зміни в частині виділення пішохідної стежки через зазначені ділянки, які перебувають в користуванні ОСОБА_1, до ділянки ОСОБА_5, а площу однієї з них, призначеної для особистого селянського господарства, зменшено з 0,2220 га до 0,2105 га.

Цього ж дня, рішенням сесії Ланчинської селищної ради № 320-7/2016, затверджено протокол засідання комісії з питань земельних відносин, розвитку села та аграрної політики від 04.10.2016, згідно якого зазначена комісія вирішила виділити пішохідну стежку шириною 1,5 м для доступу до земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ОСОБА_5 за рахунок земельних ділянок позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Як перевірено в судовому засіданні, первинні рішення Ланчинської селищної ради № 197-5/2016 та № 198-5/2016 від 25.04.2016 року, якими ОСОБА_1 надано дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення відповідних земельних ділянок, є ненормативними правовими актами одноразового застосування, які вичерпують свою дію фактом їх виконання, тому вони не можуть бути в подальшому скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування.

Крім того, позивачем вчинено дії, пов'язані з реалізацією суб'єктивних прав на підставі первинних рішень сесії, зокрема, щодо виготовлення відповідних проектів землеустрою, оскаржуваними більш пізніми рішеннями, суд вважає, що таким чином погіршено становище ОСОБА_1 при приватизації своїх земельних ділянок.

Зі змісту ч. 7 ст. 118 та ч. З ст. 123 ЗК України вбачається, що при передачі земельних ділянок у користування чи у власність орган місцевого самоврядування в обов'язковому порядку враховує, в тому числі генеральні плани населених пунктів.

Відповідно до ст. 1 З-ну України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Згідно ч. 2 ст. 17 вказаного закону, генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Разом з тим, як доведено в судовому засіданні, в порушення вимог зазначених норм законодавства, депутатами Ланчинської селищної ради та членами земельної комісії при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано схеми Генерального плану смт. Ланчин (витяг додається), на якому відображено вже наявну стежку, якою ОСОБА_5 має змогу потрапити до своєї земельної ділянки.

Натомість стежки чи будь-якого проходу через ділянки ОСОБА_1 Генеральним планом не передбачено.

Таким чином, суспільної необхідності чи будь-якої потреби у виділенні стежки через земельні ділянки, які перебувають у користуванні ОСОБА_1, суд не вбачає.

Окрім цього, у зв'язку з тим, що позивач 26.08.2011року придбала житловий будинок № 27 по вул. І. Франка в смт.Ланчин, земельні ділянки площею 0,44 га, щодо яких нею здійснюється процедура приватизації, згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України, перебувають у її користуванні, що підтверджується земельно-кадастровою книгою та довідкою із селищної ради, які долучені до матеріалів справи.

Статтею 141 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав припинення права користування землею, серед яких, зокрема, пунктом «б» передбачено її вилучення у випадках, передбачених цим Кодексом.

Порядок вилучення земельних ділянок чітко регламентований положеннями ст. 149 ЗК України.

А згідно частини 2 вказаної статті, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Однак, селищною радою, в порушення цих вимог, залишено поза увагою те, що згоди на вилучення земельних ділянок, які перебувають у користуванні ОСОБА_1, вона не надавала.

Наведені обставини не спростовані представниками відповідача- Ланчинської селищної ради.

Більше того, при затвердженні Ланчинською селищною радою (рішення № 320-7/2016 від 05.10.2016року) протоколу комісії з питань земельних відносин проігноровано факт виходу членами комісії за межі наданих повноважень.

Так, згідно виписки з протоколу засідання комісії від 04.10.2016 останньою прийнято рішення про виділення пішохідної стежки шириною 1,5 м для доступу до земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ОСОБА_5 за рахунок ділянок позивача.

У той же час, прийняття рішень щодо розпорядження земельними ділянки, відповідно до вимог ст. 12 ЗК України та ст. 26 З-ну України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить виключно до компетенції сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 З-ну України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У ст. З Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Як визначено ч. З ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Наведені обставини свідчать, що рішення сесії Ланчинської селищної ради №318-7/2016, №319-7/2016 та № 320-7/20 від 05.10.2016 року, прийняті всупереч вимогам чинного законодавства, порушують встановлені законом гарантії прав позивача на землю, що тягне за собою їх недійсність.

Беручи до уваги зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності , суд вважає вимоги ОСОБА_1 обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 124, 144 Конституції України, ст.ст. 12, 118, 120, 123, 141, 149, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 1, 17 З-ну України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 26, 59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 11, 14, 18, 19, 69, 70, 71, 94, 128, 157, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення сесії Ланчинської селищної ради №318-7/2016 від 05.10.2016 року «Про внесення змін у рішення сесії від 25.04.2016 року №198-5/2016 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства».

Визнати протиправним та скасувати рішення сесії Ланчинської селищної ради №319-7/2016 від 05.10.2016 року «Про внесення змін у рішення сесії від 25.04.2016 року №197-5/2016 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд».

Визнати протиправним та скасувати рішення сесії Ланчинської селищної ради №320-7/2016 від 05.10.2016 року «Про затвердження протоколу комісії з питань земельних відносин».

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст.186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст постанови виготовлено 30.10.2017 року