Справа № 804/1486/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2017 р. Справа № 804/1486/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача Колошина В.П.,
представника відповідача Левшини Ю.Ю.,
представника відповідача Міщук Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,
17 січня 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 10.11.2015, про визнання незаконним та скасування наказу №3570к від 02 грудня 2014 року прокурора Дніпропетровської області про звільнення позивача з посади начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури, порушення Присяги працівника прокуратури України та Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури; поновлення позивача на посаді начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що станом на 22.10.2015 становить 146167,48 грн.; стягнення з прокуратури Дніпропетровської області на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він з 1998 року перебував на службі в органах прокуратури. Наказом прокуратури Дніпропетровської області від 02.12.2014 № 3570к його звільнено з посади начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури, порушення Присяги працівника прокуратури та Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури. Означений наказ, на думку позивача, є незаконним, з огляду на те, що службове розслідування, за наслідками якого виданий такий наказ, проведено з порушенням процедури, визначеної Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 06.03.2012 № 20. Підставою для прийняття оскарженого наказу стало складання 01.12.2014 відносно позивача працівниками ДАІ протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Однак у своїх поясненнях, наданих працівникам ГУМВС України, позивач заперечував факт вчинення ним правопорушення. Співробітниками ДАІ не було направлено ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим йому довелося самостійно проходити такий огляд, за результатами якого у нього не виявлено ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Окрім того, на момент винесення оскарженого наказу, постанова суду про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, була відсутня. Позивач зазначив, що його звільнення є незаконним, таким, що вплинуло на коло його прав та обов`язків, а також на права та становище його сім`ї.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2016 (суддя Ляшко О.Б.) адміністративний позов залишено без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 у справі №804/1486/15 ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2016 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №804/1486/15 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 адміністративну справу №804/1486/15 прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 27.07.2017 о 10:00 год.
Відповідач надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що 01.12.2014 начальником слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 допущено проступок, який порочить його як працівника прокуратури, що викликало значний резонанс у суспільстві. Саме тому, за результатами службового розслідування прокурором Дніпропетровської області застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді звільнення його з органів прокуратури. Оскаржений наказ №3570к від 02 грудня 2014 року про звільнення позивача з посади начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури, порушення Присяги працівника прокуратури України та Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури є правомірним, а тому у суду відсутні підстави для його скасування та поновлення позивача на посаді.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.
Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі, просили суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, заперечень проти позову не надав.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, ОСОБА_1 перебував на службі в органах прокуратури України з серпня 1998 року.
Наказом прокурора Дніпропетровської області від 07.07.2014 №1682к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області.
Наказом прокурора Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року №3570к звільнено позивача з посади начальника слідчого відділу слідчого управління Прокуратури Дніпропетровської області та з органів прокуратури за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури, порушення Присяги працівника прокуратури України та Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури.
Як зазначено в тексті оскарженого наказу, підставою для звільнення позивача стало те, що начальник слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радник юстиції ОСОБА_1 , 01.12.2014 близько 19.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Аudi Q7, державний номер НОМЕР_1 , незареєстрованим в органах ДАІ в установленому порядку, був зупинений працівниками ДПС РДПС ВДАІ м.Дніпропетровська на перехресті вулиць Ленінградська та Столярова у м. Дніпропетровську. Реєстраційних документів на автомобіль та посвідчення водія ОСОБА_1 при собі не мав. Своїми діями ОСОБА_1 порушив Присягу працівника прокуратури та Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури, вчинив проступок, який порочить його як працівника прокуратури та є несумісним з перебуванням на роботі в органах прокуратури.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, відповідно до розпорядження прокурора Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року №210 проведено службове розслідування відносно начальника слідчого відділу прокуратури області радника юстиції ОСОБА_1 з приводу керування ним незареєстрованим належним чином автомобілем у нетверезому стані. За результатами службового розслідування комісією 02.12.2014 складений висновок, який затверджений прокурором Дніпропетровської області державним радником юстиції 3 класу ОСОБА_2 .
Як видно з означеного висновку, службовим розслідуванням встановлено, що 01.12.2014, приблизно о 19:00 годині, співробітниками ДПС РДПС ВДАІ м.Дніпропетровська спільно з представниками громадської організації «Гідність і воля» під час спільного патрулювання на перехресті вул. Ленінградської та вул. Столярова у м.Дніпропетровську був зупинений автомобіль Audi Q7, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 - начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області.
На момент зупинки у ОСОБА_1 були відсутні реєстраційні документи на транспортний засіб та посвідчення водія. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції він відмовився.
При огляді автомобіля Audi Q7 в його багажнику виявлено комплект номерних знаків НОМЕР_3 , які йому не належать. Перевіркою зазначеного транспортного засобу по базах даних ДАІ за номером кузова НОМЕР_4 встановлено, що він на території України не зареєстрований.
Співробітниками ДПС РДПС ВДАІ м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 та ч. ч. 1,6 ст.121 КУпАП.
Як свідчать пояснення ОСОБА_1 , 01.12.2014, близько 18.40 години, він на запрошення свого знайомого на ім`я ОСОБА_3 прибув до кафе «Міміно» у м.Дніпропетровську, де вони вживали спиртні напої. ОСОБА_1 вжив близько 70 гр. алкоголю. Оскільки ОСОБА_4 поспішав додому, приблизно через 40 хвилин вони вирішили розійтися. При цьому, його знайомий ОСОБА_3 поблизу зазначеного кафе на парковці показав свій автомобіль Audi Q7 чорного кольору, номерних знаків позивач не запам`ятав, та запропонував йому проїхатися на автомобілі за кермом, рекламуючи різноманітні якості автомобіля. Він погодився та сів за кермо. ОСОБА_3 сказав ОСОБА_1 , щоб він потихеньку їхав на автомобільну стоянку, яка знаходиться на вул. Ленінградській в місті Дніпропетровську, де вони поміняються автомобілями та ОСОБА_3 відвезе його додому. ОСОБА_1 сів за кермо та, керуючи автомобілем, почав рухатися в напрямку вул. Ленінградської, проте, проїхавши близько 400 метрів, його зупинив екіпаж ДАІ, який їхав позаду.
Як далі зазначив ОСОБА_1 , коли він вийшов з автомобіля, то працівники ДАІ попросили пред`явити його реєстраційні документи. ОСОБА_1 їм пояснив, що цей транспортний засіб належить не йому і хотів підійти до автомобіля, яким керував ОСОБА_3 . Але його автомобіль почав рухатися у протилежну сторону та зник з поля зору. Відразу біля автомобіля Audi Q7, в якому знаходився ОСОБА_1 , з`явилося багато невідомих осіб, які почали проводити відеозйомку, запитувати ОСОБА_1 про обставини його затримання працівниками ДАІ. При цьому, цим людям було відомо його анкетні дані, а також той факт, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої. Приблизно через 2 години його було доставлено до Кіровського райвідділу міліції у м. Дніпропетровську.
В матеріалах справи містяться протоколи про адміністративні правопорушення, складені інспектором ДПС РДПС ВДАІ м.Дніпропетровська прапорщиком міліції ОСОБА_5 у відношенні ОСОБА_1 від 01.12.2014:
- за ч.1 ст.130 КпАП України за порушення п. 2.5. Правил дорожнього руху по факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння;
- за ч. 6 ст.121 КпАП України за порушення пп. «в» п. 2.9 Правил дорожнього руху за керування транспортним засобом Audi Q7 н/з НОМЕР_1 , що не зареєстрований в установленому порядку в органах ДАІ;
- за ч.1 ст.126 КпАП України за порушення пп. «а» п.2.1 Правил дорожнього руху, складений у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та поліса обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власниками наземних транспортних засобів. На підставі зазначеного протоколу інспектором ДПС РДПС ВДАІ м.Дніпропетровська прапорщиком поліції Горошко С.М. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення від 01.12.2014 та накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 425,00 грн.
Як видно з перелічених протоколів про адміністративні правопорушення, від надання письмових пояснень та підпису ОСОБА_1 відмовився, протоколи складені у присутності двох свідків, особисті дані та підписи яких містяться у протоколах.
Представник позивача наголосив на тому, що оскаржений наказ від 02.12.2014 №3570к є незаконним, оскільки ОСОБА_1 на момент зупинки його 01.12.2014 співробітниками ДАІ не перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КЗ «Дніпропетровський обласний наркологічний диспансер» ДОР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким засвідчено відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Проте, судом такий документ до уваги не приймається оскільки, що він складений 02.12.2014 о 00:50 год., у той час як позивача зупинено 01.12.2014 близько 19:00 год., а також з огляду на те, що особа, яка проходила огляд при собі документів, які б посвідчували особу не мала, про що вказано у висновку, а відтак особисті дані записані зі слів.
За наведених обставин, вчинення 01.12.2014 ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ч. 6 ст.121, ч.1 ст.126 КпАП України, жодними доказами не спростовано.
Щодо доводів представника позивача про те, що на момент винесення оскарженого наказу від 02 грудня 2014 року № 3570к була відсутня постанова суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, суд зазначає, що за правилами адміністративного судочинства під час розгляду адміністративної справи суд повно та всебічно з`ясовує обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.
Відповідно до ч.2 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.
Особливістю преюдиційних обставин, передбачених частиною четвертою статті 72 КАС України, є їх обов`язковість для суду, що розглядає справу.
Окрім того, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 під час зупинки його транспортного засобу на пропозицію співробітника ДАІ відмовився пройти медичну перевірку на наявність ознак алкогольного сп`яніння, що підтверджується відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного за ч.1 ст.130 КпАП України, поясненнями свідка ОСОБА_6 від 01.12.2014, поясненнями інспектора ДПС Горошко С.М. від 02.12.2014, які містяться в матеріалах справи.
В матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_7 , який підтвердив, що надав ОСОБА_1 своє авто Audi Q7 чорного кольору, для того, щоб останній відігнав його на стоянку, однак вказані пояснення судом не приймаються до уваги, з огляду на те, що громадянин ОСОБА_7 не надав підтверджуючих документів про приналежність означеного автомобіля йому або знайомим йому третім особам.
Доводи представника позивача про неправомірне застосування до ОСОБА_1 найсуворішого дисциплінарного заходу у вигляді звільнення, критично оцінюються судом з огляду на таке.
Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор зобов`язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема, не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури (далі - Кодекс), затверджений наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року №123.
Відповідно до ст.1 Кодексу його завданням є: забезпечення ефективного здійснення працівниками прокуратури своїх професійних обов`язків на підставі додержання принципів верховенства права, законності, суспільної моралі та високої культури; підвищення авторитету органів прокуратури та сприяння зміцненню довіри громадян до них; створення умов для розвитку у працівників прокуратури почуття справедливості, відповідальності, відданості справі, додержання загальнолюдських моральних цінностей, запобігання проявам корупції; формування принципової морально-правової позиції у взаєминах з колегами по службі та керівництвом.
Відповідно до положень ст.18 Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб.
У разі явного порушення закону, очевидцем якого став працівник прокуратури, він вживає усіх можливих, передбачених законодавством заходів для припинення протиправних дій та притягнення винних осіб до відповідальності.
Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.
Поза службою поводити себе коректно і пристойно. При з`ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення працівника прокуратури з метою ухилення від відповідальності.
Суд зазначає, що на момент проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 , чинною була Інструкція про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затверджена наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014 №104 (далі Інструкція №104).
У зазначеній Інструкції, а саме у п.1.2 передбачено, що службове розслідування (перевірка) - це комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків - кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, порушення присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягань на їх життя, здоров`я та майно, загибелі та в інших випадках, передбачених цією Інструкцією.
Метою службового розслідування є швидке, всебічне, повне та неупереджене з`ясування обставин, за яких скоєно ганебні вчинки, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження правопорушень серед особового складу.
Згідно з п. 3.3. Інструкції №104, прокурори обласного рівня призначають службові розслідування (перевірки) стосовно підпорядкованих працівників прокуратури.
Пунктом 3.4. Інструкції №104 передбачено, що копія розпорядження про проведення службового розслідування (перевірки) надається до управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України не пізніше наступного дня після його видання.
Наведеними положеннями Інструкції №104 не передбачено обов`язку повідомлення посадової особи, щодо якої призначено службове розслідування про його призначення та ознайомлення такої особи із розпорядженням про проведення службового розслідування.
Початок службового розслідування (перевірки) визначається датою підписання розпорядження про його призначення, а завершення датою затвердження відповідного висновку керівником (абз. 2 п. 3.5 Інструкції № 104)
Підставами для проведення службового розслідування відповідно до п. 2.1.4. та 2.1.12 Інструкції №104 є, зокрема, керування транспортними засобами в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмова від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння; інші грубі порушення закону, трудової та виконавчої дисципліни, Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури, шкодять авторитету органів прокуратури.
Відповідно до п. 2.2.4 Інструкції № 104, службове розслідування (перевірки) також може проводитись за наявності звернень (скарг, заяв) громадян, запитів та звернень народних депутатів України, повідомлень на «телефон довіри» та «електронну пошту довіри», органів державної виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян та засобів масової інформації з відомостями про ганебний вчинок працівника прокуратури, а також про події за їх участі, які можуть викликати суспільний резонанс.
У ході службового розслідування встановлено, що інспектором дорожньо патрульної служби взводу №2 роти ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Дніпропетровська УДАІ ГУМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_5 та інспектором ДПС взводу №1 роти ДПС ОСОБА_8 01.12.2014 було зупинено автомобіль Audi Q7 чорного кольору, з якого вийшов водій та представився йому працівником прокуратури Дніпропетровської області - начальником слідчого відділу ОСОБА_1 , а також показав своє службове посвідчення. У цей час, поруч з інспектором знаходився представник громадської організації ОСОБА_9 , який у руках тримав відеокамеру та почувши і побачивши, що затриманий водій є працівником прокуратури, відразу почав знімати все на відеокамеру, а також по мобільному телефону почав запрошувати до місця події громадськість. Протягом 10-15 хвилин до місця зупинки встигли приїхати представники ЗМІ, представники інших громадських об`єднань та формувань, добровольчих батальйонів, всього у кількості приблизно 20-25 осіб.
У судове засідання в якості свідка викликано старшого радника юстиції ОСОБА_10 , яка обіймала посаду начальника відділу роботи з кадрами та відповідно до розпорядження прокуратури Дніпропетровської області від 02.12.2014 №210 була членом комісії по проведенню службового розслідування щодо позивача.
Свідок пояснила суду, що про інцидент з участю працівника прокуратури ОСОБА_1 їй стало відомо ввечері 01.12.2014 із загальнодоступних джерел інформації, зокрема, регіональних телеканалів та інтернет - ресурсів. 02.12.2014 було розпочато службове розслідування щодо ОСОБА_1 , про початок якого свідок особисто повідомила позивача у своєму кабінеті та надала йому для ознайомлення розпорядження від 02.12.2014 № 210 про призначення службового розслідування. У той же час, біля будівлі прокуратури Дніпропетровської області збиралися активісти.
В ході службового розслідування ОСОБА_1 був опитаний, надав свої пояснення на ім`я прокурора, також був опитаний знайомий позивача ОСОБА_11 , з яким вони 01.12.2014 перебували у кафе.
Після отримання всіх пояснень та підготовки необхідних матеріалів члени комісії зібралися у голови комісії з проектом висновку, кожен доповів за своїм напрямком роботи, проект висновку погодив голова комісії, прокурор області ознайомився із висновком та затвердив його. ОСОБА_1 ознайомлено із висновком службового розслідування, запитано про доповнення та заперечення до нього, на що позивач повідомив, що йому зрозуміли висновки, заперечень у нього не було. У подальшому, підготовлено наказ про звільнення ОСОБА_1 від 02.12.2014 № 3570 к, з яким ознайомлено позивача. Свідок підтвердила, що вказані події викликали суспільний резонанс та зазначила, що ввечері 01.12.2014 сюжет про події за участю позивача вже був у новинах, а зранку 02.12.2014 біля будівлі прокуратури зібралася громадськість.
Також, у судове засідання в якості свідка викликаний ОСОБА_12 , якому згідно з розпорядженням прокурора Дніпропетровської області від 02.12.2014 № 210 доручено провести службове розслідування щодо ОСОБА_1 .. Свідок повідомив, що про події за участю ОСОБА_1 йому стало відомо 01.12.2014. Перший заступник прокурора області ОСОБА_13 02.12.2014 ознайомив його з розпорядженням про призначення службового розслідування та йому надано повноваження по направленню запитів та відібрання пояснень від учасників подій 01.12.2014. Свідок показав, що згідно з поясненнями інспектора ДАІ, останнім зупинено авто Audi Q7, водій якого викликав підозру на предмет вживання алкоголю. На пропозицію співробітників ДАІ пройти огляд із застосуванням технічного засобу драгер водій відмовився, у зв`язку із чим його доставлено до Кіровського райвідділу міліції.
Запит до ДАІ про надання пояснень працівниками інспекції ОСОБА_12 був направлений 02.12.2014 у першій половині дня, відбирав пояснення у інспектора ДАІ свідок особисто 02.12.2014. Наприкінці дня (02.12.2014) комісією обговорено обставини події, що відбулася 01.12.2014 та досліджені в ході службового розслідування матеріали. Рішення про звільнення ОСОБА_1 комісією було прийнято одностайно. Свідок ОСОБА_12 також наголосив на тому, що означена подія за участю ОСОБА_1 набула значного суспільного резонансу, підірвала авторитет органів прокуратури, а тому з урахуванням встановлених обставин під час службового розслідування, комісією одноголосно прийнято рішення про необхідність застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури.
Статтею 46-2 Закону України «Про прокуратуру» визначені підстави для звільнення працівників прокуратури.
Прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Військовослужбовці військових прокуратур можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження.
Прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках:
1) недотримання пов`язаних із проходженням служби в органах прокуратури вимог, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону, та інших вимог і обмежень, які встановлюються законом;
2) порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття;
3) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо них;
4) за результатами атестації у разі невідповідності працівника займаній посаді;
5) припинення громадянства України;
6) притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України (1796-12);
7) набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" ( 3206-17 );
8) у разі неможливості або відсутності згоди на переведення на іншу посаду у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі.
Прокурори або слідчі прокуратури, яких притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов`язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (3206-17), або кримінального правопорушення, звільняються з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання відповідним органом прокуратури копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.
Дисциплінарний статут прокуратури України, затверджений постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 № 1796-XII ( далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до ч. 2 Дисциплінарного статуту, працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.
Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.
У відповідності до ст.8 Дисциплінарного статуту, дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.
Видами дисциплінарних стягнень відповідно до ст.9 Дисциплінарного статуту є: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.
Згідно зі ст.11 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з`ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. У разі необхідності може бути призначено службову перевірку.
З метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення, або невиконання вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника особи, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування відповідно до порядку проведення службового розслідування в органах прокуратури України.
Статтею 46 Закону України «Про прокуратуру» (від 05.11.1991 №1789-XII) встановлені вимоги до осіб, які призначаються на посади прокурорів і слідчих.
Так, прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. Особи, які не мають досвіду практичної роботи за спеціальністю, проходять в органах прокуратури стажування строком до одного року. Порядок стажування визначається Генеральним прокурором України.
Особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури" такого змісту:
"Я, (прізвище, ім`я, по батькові вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.
Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури".
Прокурор і слідчий підписують текст прийнятої Присяги, яка додається до особової справи. Про прийняття Присяги вноситься запис у трудову книжку. Процедура прийняття Присяги визначається Генеральним прокурором України.
Відповідно до ч.1 ст.1 «Про прокуратуру» (від 14.10.2014 № 1697-VII) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки прокурора/слідчого закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.
Тому, складаючи Присягу, прокурор/слідчий покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
У зв`язку з цим, як порушення Присяги слід розуміти скоєння прокурором/слідчим проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету органів прокуратури та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Тобто, порушення Присяги може бути наслідком недотримання, порушення прокурором/слідчим як правових, так і етичних (моральних) норм.
У відповідності до п. 2.1 наказу Генерального прокурора України від 22.09.2014 №17гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України» до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.
Суд враховує, що під час конфліктної ситуації за участю ОСОБА_1 представниками громадських організацій, які здійснювали інспектування разом з інспекторами ДАІ, велася відеозйомка. Відеозапис зазначеного інциденту в подальшому був оприлюднений у випусках новин загальнонаціональних каналів та розміщений на новинних ресурсах у мережі Internet, фото та відео матеріали із засобів масової інформації щодо вчинення позивачем проступку розміщені на електронному носії інформації СD-R, який залучений до матеріалів справи.
Як зазначив відповідач, про події за участю позивача також повідомлено Генеральну прокуратуру України.
Суд зазначає, що така поведінка працівника прокуратури - органу, на який покладено обов`язок стежити за дотриманням законів, захищати права і свободи людини, загальних інтересів суспільства та держави, підриває авторитет органів прокуратури, довіру суспільства до вказаних органів, поширює думку щодо вседозволеності чиновників високого рангу та не відповідає званню прокурора.
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про правильність застосування до ОСОБА_1 найсуворішового виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення Присяги працівника прокуратури України, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, за вчинення проступку, який дискредитує та порочить працівника прокуратури, що є несумісним із подальшим перебуванням позивача на роботі в органах прокуратури.
Таким чином, оскаржений наказ прокурора Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року № 3570 к про звільнення позивача з посади начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області є правомірним, а тому у суду відсутні підстави для його скасування.
Таким чином, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись ст. ст. 94, 159 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2017 року.

Суддя О.В. Царікова