Справа № 804/2534/16
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/2534/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"25" жовтня 2017 р.

справа № 804/2534/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Ясенової Т.І.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі №804/2534/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Картсервіс Плюс"

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними, -

встановив:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за січень 2016 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії відповідача щодо невизнання податковою декларації позивача з податку на додану вартість за звітний (податковий) період січень 2016 року;

- визнано податкову декларацію з додатками позивача з податку на додану вартість за звітний (податковий) період січень 2016 року такою, що подана у день її фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - 17 лютого 2016 року.

Постанова мотивована тим, що станом на час прийняття рішення у цій справі набрало чинності судове рішення, яким скасовано рішення відповідача, що стало підставою для не прийняття у позивача податкової звітності. Належним способом захисту прав позивача є формулювання в резолютивній частині постанови висновку про визнання податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що отримав від позивача декларацію з податку на додатну вартість за квітень 2016 року. Однак, 24.04.2015 року ТОВ "Картсервіс Плюс" анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість на підставі п.п. "г" п. 184.1 ст.184 Розділу V Податкового Кодексу України від 02.12.10 №2755-VI, у зв’язку з тим, що протягом 12 послідовних податкових місяців ТОВ "Картсервіс Плюс" подає таку декларацію, що свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

У зв’язку з тим, що на дату подання зазначеної звітності позивач відсутній у реєстрі платників податку на додану вартість, зазначену декларацію не було прийнято Єдиним вікном подання електронної звітності ДФС України, про що платнику було повідомлено квитанцією №1.

Повідомлення про відмову у прийнятті звітності надається не з боку відповідача, а Єдиним вікном подання електронної звітності ДФС України.

Квитанція №1 лише фіксує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді. Квитанція №2 засвідчує факт приймання або неприймання податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДФС, остання засвідчується електронно-цифровим підписом органу ДФС України та містить причини неприйняття податкової звітності.

При цьому, саме квитанція №2 є тим документом, у якому у відповідності до п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України орган ДФС України вказує про відмову у прийнятті податкової звітності та зазначає причини такої відмови згідно додатку 6 до Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, які затверджено наказом Державної податкової служби України від 14.06.2012 р. №516.

Відповідач не формував та не направляв позивачу квитанцію №2 про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року.

Водночас, станом на час подання позивачем засобами електронного зв'язку податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2016 року (17.02.2016 року), зазначене судове рішення ще не набрало законної сили і в Журналі обліку рішень про анулювання реєстрації платників ПДВ (форма 6-РЖ) була наявна актуальна інформація про анулювання реєстрації щодо позивача.

Норми, яка б зобов'язувала податковий орган обліковувати в зазначеному журналі судові рішення, які не набрали законної сили, та враховувати їх при прийнятті відповідних рішень, чинне законодавство не містить.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 09.10.2015 року між ТОВ "Картсервіс Плюс" та Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська було укладено договір №091020151 про визнання електронних документів.

Засобами електронного зв'язку 17 лютого 2016 року позивач направив податкову декларацію за податковий період січень 2016 року.

17 лютого 2016 року позивач отримав електронну квитанцію №1 (17.02.2016 14:00:00), якою повідомлено, що документ не прийнято у зв'язку з тим, що відповідач не був платником податку на додану вартість у період січень 2016 року.

Судом встановлено, що невизнання відповідачем податковою звітністю поданої позивачем декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року викликано тим, що позивача виключено з реєстру платників податку на підставі рішення від 24.04.2015 року №151/28-048.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення повних вимог позивача, оскільки:

- постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 року, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного від 13.07.2016 року залишена без змін, адміністративний позов ТОВ "Картсервіс Плюс" задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №151/28-048 від 24.04.2015 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Картсервіс Плюс". Таким чином, станом на час прийняття рішення у цій справі, рішення відповідача, яке стало підставою не прийняття у позивача податкової звітності, скасовано в судовому порядку. Отже, підстави, на які посилався відповідач, мотивуючи відмову у прийнятті декларації, відсутні;

- досліджена судом декларація з податку на додану вартість за січень 2016 року з додатками оформлена у відповідності до приписів чинного законодавства, містить обов'язкові реквізити, підписи уповноважених осіб та печатку підприємства;

- відповідачем не зазначено жодних інших підстав для відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року, окрім тої, що скасована в судовому порядку, суд дійшов висновку, що з урахуванням положень статті 19 Конституції України, пункту 49.13 статті 49 ПК України належним способом захисту прав позивача є формулювання в резолютивній частині постанови висновку про визнання податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пунктів 49.8, 49.9 ст.49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Пунктом 49.10 статті 49 ПК України встановлено, що відмова посадової особи органу державної виконавчої служби прийняти податкову декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висування будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

У разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3, 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови (пп. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в апеляційній скарзі не спростовує висновки суду першої інстанції щодо належного заповнення позивачем декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року.

Свою відмову щодо не прийняття податкової звітності позивача контролюючий орган обґрунтував тим, що позивач не був платником податку на додану вартість у січні 2016 року.

Судом встановлено, що рішення відповідача № 151/28-048 від 24.04.2015 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість було оскаржено ТОВ "Картсервіс Плюс" в судовому порядку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 року у справі №804/6902/15, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року залишена без змін, визнано протиправним та скасовано рішення №151/28-048 від 24.04.2015 року про анулювання реєстрації ТОВ "Картсервіс Плюс" платником податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 5.10 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1130 від 14.11.2014 року, підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

Рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ викладається з описом ситуації, посиланням на Кодекс, зазначенням мотивів та обґрунтувань прийняття такого рішення, оформляється на бланку та підписується керівником такого органу чи особою, яка виконує його обов'язки або є заступником керівника. Таке рішення або його засвідчена копія направляється із супровідним листом до Державної фіскальної служби України у десятиденний строк після прийняття.

При цьому, у разі скасування рішення про анулювання реєстрації, якщо інше не визначено судовим рішенням, контролюючий орган вносить до Реєстру запис про реєстрацію платника ПДВ із урахуванням таких особливостей: 1) якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації в особи відсутня наступна (повторна) реєстрація, дата реєстрації платником ПДВ не змінюється; 2) якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації особа зареєстрована платником ПДВ повторно, дата реєстрації платником ПДВ відповідає даті попередньої реєстрації платником ПДВ; тощо.

Відповідно до п.56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, дії відповідача щодо невизнання податковою декларації позивача з податку на додану вартість за січень 2016 року є протиправними, оскільки рішення від №151/08-048 від 24.04.2015 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість є протиправним з моменту його прийняття, тому таке рішення податкового органу не створює будь-яких правових наслідків, а статус позивача як платника податку на додану вартість вважається чинним протягом усього часу від моменту його реєстрації.

Отже, дії, які були вчинені відповідачем на реалізацію протиправного рішення, не можуть бути правомірними.

З приводу доводів відповідача, що повідомлення про відмову у прийнятті звітності надається не відповідачем, а Єдиним вікном подання електронної звітності ДФС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, матеріалами справи підтверджено, що відмову у прийнятті декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року надано у день відправлення декларації квитанцією №1 з поміткою відправник: Автоматизована система "Єдине вікно подання електронної звітності" ДФС України. Проте, відповідно до п.п.3.1 п.3 Договору про визнання електронних документів №091020151 від 09.10.2015р. забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді платника податків у термін, визначений законодавством для податкових документів в паперовому вигляді, та їх комп’ютерну обробку зобов’язаний саме відповідач.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та у не спосіб, що передбачені чинними законодавством, та не довів суду правомірність своїх дій, а відновлення за рішенням суду становища, яке було порушено незаконним рішенням відповідача, що скасовано у судовому порядку, колегія суддів вважає належним способом захисту порушених прав позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі №804/2534/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: Т.І. Ясенова