Справа № 363/2860/17
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/2860/17 Головуючий у 1-й інстанції: Котлярова І.Ю.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Сорочко Є.О.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 29.08.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про: визнання дії Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо припинення виплати пенсії з 01.04.2015 протиправними; зобов'язання поновити виплату пенсії з 01.04.2015, провести перерахунок пенсії за період з 01.04.2015 по 19.07.2017, та стягнути не отриману пенсію.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 29.08.2017 позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком.

Зобов'язано Вишгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 23.03.2016.

Позовні вимоги про поновлення виплати пенсії з 01.04.2015 по 24.01.2016 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є працюючою суддею Іванківського районного суду Київської області, та з січня 2006 року перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області, отримувала пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу», виплата якої припинена 01.04.2015 року.

Позивач неодноразово зверталася до управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області, із заявами про поновлення з 01.04.2015 виплати призначеної довічно пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як незаконно припинену.

Органом Пенсійного фонду надавались відповіді про відмову у поновленні виплати призначеної раніше пенсії, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: тимчасово, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Крім того, Законом України від 24.12.2015 року № 911 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", дію статті 47 тимчасово подовжено до 31.12.2016 року та Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", дію статті 47 тимчасово подовжено до 31.12.2017 року.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині, виходив з того, що позивачу протиправно припинено виплату пенсії, та відсутні підстави для її невиплати, з чим не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VIII від 02 березня 2015 року, яким внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З урахуванням внесених змін вказана стаття передбачає, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Аналогічні зміни внесено також і до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 та ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Враховуючи положення пункту 2 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII. висновки суду першої інстанції про те, що оскільки позивачу призначена пенсія за віком у 2006 році, то на неї не поширюється дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», є помилковими.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII цей Закон набирає чинності з 1 квітня 2015 року.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII покладено обов'язок на Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати до 01 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Посилання на положення п.5 Прикінцевих положень Закону №213, як підставу поновлення з 01.06.2015 виплати пенсії позивачу, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказаним пунктом визначено підставу (неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах), за наявності якої з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. При цьому, останній не містить положень щодо поновлення виплати пенсії, у тому числі, призначеної на підставі Закону України «Про державну службу».

З матеріалів справи вбачається, що позивач у 2015-2016 роках та на час звернення із даним позовом до суду, продовжує працювати суддею Іванківського районного суду Київської області.

Таким чином, обмеження щодо тимчасового припинення виплати пенсії у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, що встановлені у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції відповідно до Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» безпосередньо стосувалися позивача.

Крім того, в подальшому до вказаних Законів вносилися зміни, відповідно до яких було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон № 911-VIII) до абзаців 2 та 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII, цей Закон набирає чинності з 01 січня 2016 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII внесено зміни у частині першій статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням яких визначено, що тимчасово, по 31 грудня 2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Отже, обмеження щодо тимчасового припинення виплати працюючим пенсіонерам у період з 1 квітня 2015 року у ст. 37 Закону України «Про державну службу», а також у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції згідно підпункту 2 пункту 12 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII - на період з 01.04.2015 року до 31.12.2015 року, в редакції згідно пункту 22 Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - на період з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року та редакції згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII - по 31 грудня 2017 року, визначалися для осіб, які продовжують працювати на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», в подальшому з урахуванням змін до пенсійного законодавства на відповідні періоди - для осіб які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Також, Законом України № 213-VIII частини третю - п'яту статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII) було викладено в наступній редакції: «тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується».

Крім того, ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням змін, було встановлено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

За таких обставин, враховуючи зміни в законодавстві, яким врегульовано відносини в сфері пенсійного забезпечення, припинення виплати пенсії позивачу є правомірним, а підстави для поновлення виплати пенсії державного службовця з 01.04.2015 як працюючому судді відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Рішенням Конституційного Суду України справа № 4-рп/2016 від 08.06.2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, встановлення максимального розміру такого утримання, припинення його виплати суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах та скасування права судді на перерахунок призначеного раніше довічного грошового утримання судді, а також положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону N 213, за якими у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону N 2453.

Тобто, визнано неконституційними обмеження щодо виплати довічного грошового утримання або пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2453-VI.

Обмеження, які встановлювалися до працюючих пенсіонерів, в тому числі на посадах суддів, прокурорів, тощо, встановлені Законами України «Про державну службу», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» неконституційними не визнавалися і є чинними на час спірних правовідносин.

Наразі, позивачка, працюючи на посаді судді отримувала пенсію згідно Закону України «Про державну службу», що не є щомісячним довічним грошовим утриманням. Отже, відсутні підстави вважати наявними порушення конституційних гарантій незалежності суддів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на виконання вимог ч.2 ст.71 КАС України обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно задоволення позовних вимог в частині.

Враховуючи викладене, та відповідно до ч.4 ст. 202 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 186, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 29.08.2017 скасувати, та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі складено 30.10.2017)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Г.В. Земляна

Суддя: Є.О. Сорочко