Справа № 448/1381/17
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдигий унікальний номер 448/1381/17
Провадження № 2-а/448/121/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27.10.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Шегинській Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 Абделадіма,

та перекладача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_2 Абделадіма про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

27.10.2017 року начальник Мостиського прикордонного загону ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що ОСОБА_2 Абделадім з 22.10.2017р. на 23.10.2017р. спільно з громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5 здійснив незаконний перетин державного кордону з України в ОСОБА_7, поза пунктом пропуску, в районі 537 прикордонного знаку, на ділянці відділу прикордонної служби «Шегині» Мостиського прикордонного загону, що на території Мостиського району Львівської області та 24.10.2017 року такий був переданий в МАПП «Краковець» з ОСОБА_7 на підставі угоди між Україною та ЄС про реадмісію.

Стверджує, що за результатами зясування обставин даного правопорушення було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 Абделадім потрапив на територію України законним шляхом через пункт пропуску для авіаційного сполучення «Бориспіль». В подальшому для потрапляння до країн Євросоюзу незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон України, однак був затриманий прикордонним нарядом РП та у встановленому порядку переданий українським прикордонникам.

Зазначає, що підставами вважати, що відповідач ОСОБА_2 Абделадім і в подальшому буде ухилятися від самостійного виїзду за межі України і спробує повторно незаконно перетнути ДКУ є: відсутність можливості самостійного повернення на Батьківщину у звязку із відсутністю коштів для легального повернення на територію ОСОБА_4 ОСОБА_5, зокрема, придбання квитків, оплати інших повязаних з цим послуг; невиконання рішення начальника Мостиського прикордонного загону про примусове повернення; відсутність законних підстав, які дають право перебувати на території України; відсутність на території України родинних звязків, відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом.

З огляду на вищенаведене, просить суд примусово видворити відповідача ОСОБА_2 Абделадіма, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України та затримати такого з метою ідентифікації і забезпечення його примусового видворення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилався на обставини зазначені в позовній заяві та зазначив, що відповідач ОСОБА_2 Абделадім незаконного перетнув кордон України з РП, однак був затриманий прикордонним нарядом РП та переданий у встановленому законом порядку українським прикордонникам. Зазначив, що ОСОБА_2 Абделадім потрапив на територію України законним шляхом, однак повернутись у ОСОБА_4 ОСОБА_5 у нього не має змоги, оскільки відсутні кошти для придбання квитка в країну походження. Просив суд примусово видворити громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_2 Абделадіма, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України та затримати такого з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення.

Відповідач ОСОБА_2 Абделадім проти позову заперечив. Пояснив, що на законних підставах прибув на територію України, зокрема 08.08.2017 року через пункт пропуску для авіаційного сполучення «Бориспіль». В подальшому прибув до м.Львів де з громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5 взяли таксі та попрямували до кордону України з РП. Приїхавши у селище Глиниці Яворівського району, вийшли із вказаного таксі та подалися в сторону лісу. Пройшовши декілька кілометрів, зранку їх затримали польські прикордонники. Покликався на те, що у нього є документи та кошти для повернення на батьківщину, а тому просить його не видворяти за межі території України, оскільки він вказану територію покине добровільно. Просив в задоволенні даного позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засаді змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність на загальних підставах.

Згідно з ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_2 Абделадім, 18.04.1991р.н., уродженець та житель м.Загора ОСОБА_4 ОСОБА_5 відповідач у справі, потрапив 08.08.2017року на територію України законним шляхом через пункт пропуску для авіаційного сполучення «Бориспіль».

В подальшому, відповідач ОСОБА_2 Абделадім з 22.10.2017р. на 23.10.2017р. спільно з громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5 здійснив незаконний перетин державного кордону з України в ОСОБА_7, поза пунктом пропуску, в районі 537 прикордонного знаку, на ділянці відділу прикордонної служби «Шегині» Мостиського прикордонного загону, що на території Мостиського району Львівської області та 24.10.2017 року такий був переданий в МАПП «Краковець» з ОСОБА_7 на підставі угоди між Україною та ЄС про реадмісію.

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 27.10.2017року відповідача ОСОБА_2 Абделадіма за вищевказане діяння визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст.26 вказаного Закону.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Слід зазначити, що 24.10.2017 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Мостиського прикордонного загону ОСОБА_1, тобто уповноваженою особою позивача прийнято рішення про примусове повернення відповідача ОСОБА_2 Абделадіма за межі України та зобовязано його покинути територію України у термін до 27.10.2017 року. Однак, як встановлено в судовому засіданні, зазначене рішення відповідачу не було перекладено мовою, якою він володіє, а також не вручене останньому, що в подальшому потягло порушення його прав та можливості у спосіб, запропонований позивачем, покинути країну перебування добровільно.

Як вбачається з матеріалів справи, у зазначений період, а саме з 24.10.2017р. по 27.10.2017р. відповідач ОСОБА_2 Абделадім перебував в умовах ізоляції у приміщенні тимчасового тримання Мостиського прикордонного загону (81300, м.Мостиська, вул. Я.Мудрого, 113 Львівської області), що підтверджується протоколом про адміністративне затримання відповідача від 24.10.2017р., а тому не мав можливості отримати належну правову допомогу, чого сторони не заперечили. Крім того, знайшло своє підтвердження і те, що відповідач ОСОБА_2 Абделадім на час виконання вищевказаного рішення від 24.10.2017р. про примусове повернення за межі України перебував в умовах ізоляції, не отримав належного розяснення оскарження цього рішення і наслідків його невиконання, як і реалізувати свої інші громадянські права.

Також, із пояснень відповідача ОСОБА_2 Абделадім наданих останнім у судовому засіданні відомо, що у нього є кошти та документи (паспорт громадянина ОСОБА_5 для виїзду за кордон серії PY2909363, виданий 28.08.2014 року органом влади ОСОБА_5) на підставі яких такий міг у законному порядку перетнути державний кордон України.

Суд вважає за необхідне зазначити і те, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відносно громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_2 Абделадіма обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст.7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст.3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що позивач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті рішення діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_2 Абделадім не може бути примусово видворений за межі України, оскільки наявні обставини, які перешкоджають примусовому видворенню відповідача до країни його походження ОСОБА_4 ОСОБА_5, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 163, 183-7, 256 КАС, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_2 Абделадіма про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя Ю.В. Кічак

Постанова набрала законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя Ю.В. Кічак