Справа № 810/272/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/272/17

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2017 року № 810/272/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Приватного підприємства «Інженерно-будівельний центр «Споруда»

до

Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області

про

визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов’язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство «Інженерно-будівельний центр «Споруда» з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Управління Держгеокадастру у місті Ірпені Київської області, у якому позивач просить суд:

Отримавши вказану заяву, Головне управління Держгеокадастру у Київській області її розгляд доручила Управлінню Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області, яке, у свою чергу, надати запитувані у заяві відомості про земельну ділянку відмовилось, посилаючись на те, що вказана земельна ділянка у Державному земельному кадастрі не зареєстрована.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що відомості про неї повинні бути наявні у Державному земельному кадастрі.

Дослідивши наявні матеріали справи у їх сукупності та враховуючи, що про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені своєчасно та належним чином, зважаючи на неявку у судове засідання представника відповідача-2 та з огляду на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги положення частин четвертої та шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04 червня 2008 року між Ірпінською міською радою та ПП «ІБЦ «Споруда» було укладено договір оренди землі, у порядку та на умовах якого позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,0000 га, що розташована за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Княгині Ольги, 1 (т.1, а.с. 27-30).

Розглянувши заяву позивача, Головне управління Держгеокадастру у Київській області роз’яснило позивачеві, що відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру вносяться державними кадастровими реєстраторами за місцем розташування земельної ділянки на підставі землевпорядної документації та електронного документа, що розроблені юридичними (фізичними) особами, які мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою (т.1, а.с. 19-20).

Одночасно з цим, Головне управління Держгеокадастру у Київській області доручило Управлінню Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області розглянути заяву ПП «ІБЦ «Споруда» від 26.10.2016, надавши останньому відповідь на поставлені у зверненні питання, про що також повідомити Головне управління Держгеокадастру у Київській області (т.1, а.с. 19-20).

При цьому Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області роз’яснило позивачеві, що внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до пунктів 118, 121, 122 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, через Центр надання адміністративних послуг на підставі заяви визначеної форми, оригіналу документації із землеустрою (т.1, а.с. 21).

30 листопада 2016 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із листом, у якому вимагав зобов’язати Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області повторно розглянути заяву ПП «ІБЦ «Споруда» від 26.10.2016 (т.1, а.с. 22-25).

Відповіді на своє повторне звернення позивач не отримав, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI (далі – Закон № 3613-VI), Державний земельний кадастр – це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю (стаття 2 Закону № 3613-VI).

Згідно статті 10 Закону № 3613-VI, об'єктами Державного земельного кадастру є землі в межах державного кордону України, землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць, обмеження у використанні земель, земельна ділянка.

Відповідно до статті 15 Закону № 3613-VI, до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно статті 16 Закону № 3613-VI, земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України.

Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок.

Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.

Частиною 1 статті 38 Закону № 3613-VI передбачено, що відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:

- витягів з Державного земельного кадастру про об’єкт Державного земельного кадастру;

- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);

- копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з частиною 8 статті 38 Закону № 3613-VI, право на отримання засвідчених копій документів Державного земельного кадастру та витягів з них мають: щодо документації, на підставі якої внесені відомості до Поземельної книги на земельну ділянку, - особи, яким належить речове право на цю земельну ділянку; щодо інших документів (крім документів, що містять державну таємницю) – фізичні та юридичні особи.

Втім суд критично оцінює такі пояснення відповідачів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» (у редакції 2008 року), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Стаття 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції 2008 року визначала, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Таким чином, станом на момент укладення договору оренди землі від 01.01.2008 державній реєстрації підлягало не право оренди, а відповідний документ (договір оренди). Одночасно з цим, право оренди виникало лише після проведення державної реєстрації договору.

Відповідно до частини 1 статті 193 Земельного кодексу України (у редакції 2008 року), державний земельний кадастр – це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Призначенням державного земельного кадастру згідно статті 194 Земельного кодексу України (у редакції 2008 року) є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Державна реєстрація земельних ділянок, будучи складовою частиною державного земельного кадастру, згідно частини 2 статті 202 Земельного кодексу України, складається з двох частин:

а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок;

б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Відповідно до пункту 4 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3613-VI, у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Частиною 1 статті 38 Закону № 3613-VI передбачено, що відомості з Державного земельного кадастру, внесені або перенесені до нього з Державного реєстру земель після 1 січня 2013 року, надаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у формах, зазначених у абзацах другому - п’ятому частини першої цієї статті, також адміністраторами центрів надання адміністративних послуг та уповноваженими посадовими особами виконавчих органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 171-1 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі – Порядок № 1051), у день прийняття (у разі подання особисто) або надходження (у разі надіслання поштою або в електронній формі) заяви про надання відомостей Державний кадастровий реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру перевіряє наявність відкритої Поземельної книги на земельну ділянку, відомості про яку запитуються.

У разі відсутності відкритої Поземельної книги на земельну ділянку, відомості про яку запитуються, за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру Державному кадастровому реєстратору за місцем розташування земельної ділянки повідомляється про необхідність відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку.

Державний кадастровий реєстратор за місцем розташування земельної ділянки, відомості про яку запитуються, у день надходження повідомлення про необхідність відкриття Поземельної книги відкриває відповідно до пунктів 107-161 цього Порядку Поземельну книгу на таку земельну ділянку.

У разі неможливості відкриття Поземельної книги на земельну ділянку внаслідок відсутності відомостей про неї у Державному реєстрі земель Державний кадастровий реєстратор вносить відповідний запис до відомостей Державного земельного кадастру про неможливість відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку із зазначенням причини прийняття даного рішення.

Про наявність відкритої Поземельної книги на земельну ділянку, відомості про яку запитуються, або про неможливість відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру повідомляється Державному кадастровому реєстратору за місцезнаходженням центру надання адміністративних послуг, в якому заявник бажає отримати витяг, і зазначеному центру.

Державний кадастровий реєстратор за місцезнаходженням центру надання адміністративних послуг, в якому заявник бажає отримати витяг, у день надходження повідомлення про відкриття Поземельної книги на земельну ділянку формує, підписує витяг та передає його у паперовому вигляді до зазначеного центру для видачі заявнику.

У разі наявності у Державному земельному кадастрі відомостей про неможливість відкриття Поземельної книги на земельну ділянку, відомості про яку запитуються, Державний кадастровий реєстратор за місцезнаходженням центру надання адміністративних послуг, в якому заявник бажає отримати витяг, формує повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до пункту 168 цього Порядку і передає таке повідомлення у паперовому вигляді до зазначеного центру для видачі заявнику.

Отже, у разі відсутності у Державному земельному кадастрі Поземельної книги на земельну ділянку, відомості про яку запитуються, у тому числі якщо такі відомості не переносились до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, державний кадастровий реєстратор за місцем розташування земельної ділянки, відомості про яку запитуються, відкриває відповідно до пунктів 107-161 Порядку № 1051 Поземельну книгу на таку земельну ділянку.

Відмова у відкритті Поземельної книги відповідно до пунктів 107-161 Порядку № 1051 може бути пов’язана виключно з відсутністю відомостей про таку земельну ділянку у Державному реєстрі земель.

Зважаючи, що розгляд заяви позивача від 26.10.2016 був здійснений неналежним чином, суд дійшов висновку про необхідність зобов’язання Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області повторно розглянути вказану заяву та надати відповідь на поставлені у ній питання.

Так, як вбачається зі змісту положень Закону України «Про державний земельний кадастр», повноваження щодо прийняття рішень про надання уповноваженим особам відомостей з Державного земельного кадастру та щодо державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі належать державному кадастровому реєстратору, який реалізує їх за наслідками розгляду заяв встановленого зразка.

Зокрема, статтею 3 Закону № 3613-VI, що визначає основні принципи, на яких базується Державний земельний кадастр, передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру відбувається виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону № 3613-VI, забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 3613-VI, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частин 1-4 статті 24 Закону № 3613-VI, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

- особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

- власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

- органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

- оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

- документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Частиною 7 статті 38 Закону № 3613-VI передбачено, що для отримання відомостей Державного земельного кадастру заявник або уповноважена ним особа подає Державному кадастровому реєстратору або іншій особі, яка відповідно до частини першої цієї статті надає відомості з Державного земельного кадастру:

- заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- документ про оплату послуг за надання витягу з Державного земельного кадастру (крім випадків, визначених цим Законом в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб);

- документ, який підтверджує повноваження діяти від імені заявника (у разі подання заяви уповноваженою особою заявника).

Таким чином, вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для надання відомостей з Державного земельного кадастру, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку є виключною компетенцією державного кадастрового реєстратора.

Як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Оскільки Законом України «Про Державний земельний кадастр» закріплені підстави та порядок внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки та підстави, порядок та вичерпний перелік документів Державного земельного кадастру, які можуть бути отримані заінтересованими особами, суд не може втручатись в дискреційні повноваження відповідачів, зобов’язуючи їх прийняти конкретне рішення за наслідками розгляду заяви.

Крім того суд бере до уваги, що заява позивача від 26.10.2016 про отримання та внесення відомостей до Державного земельного кадастру складена у довільній формі, при цьому додатки до вказаної заяви не містять документу, що підтверджує оплату послуг з надання витягу/документів з Державного земельного кадастру.

Беручи до уваги викладене, вимоги позивача у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Оскільки жодним актом законодавства не передбачено обов'язку Головних управлінь Держгеокадастру, отримавши звернення фізичних чи юридичних осіб, повторно зобов’язувати підпорядковані їм управління розглядати і надавати відповіді на розглянуті заяви, суд не вбачає правових підстав для спонукання відповідача-1 вчинити дії, не передбачені законодавством.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню позивачу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов’язати Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області повторно розглянути заяву Приватного підприємства «Інженерно-будівельний центр «Споруда» від 26.10.2016 та надати відповідь на поставлені у ній питання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Приватного підприємства Інженерно-будівельний центр «Споруда» (ідентифікаційний код 14288795) за рахунок бюджетних асигнувань Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області (ідентифікаційний код 40027824) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.08.2017.