Справа № 161/15083/17
Суддя: Подзіров А. О.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/1033/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року м.Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Подзіров А.О. розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся в суд з адміністративним позовом до Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо неподання у семиденний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів (МВС України) висновку щодо можливості проведення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 12 травня 2007 року №707; про зобов'язання відповідача подати розпорядників бюджетних коштів (МВС України) у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) по інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою КМ України від 12 травня 2007 року №707, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) та установлення групи інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є інвалідом війни 2 групи, пенсіонер органів внутрішніх справ. Наказом начальника УМВС України у Волинській області від 03 березня 2000 року №27 він був звільнений з ОВС у відставку відповідно до п.65 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу).

23 лютого 2000 року йому була встановлена ІІ група інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним із виконання службових обов'язків.

Зазначає, що 01 листопада 2002 року Волинська обласна дирекція ПАТ «НАСК «Оранта» виплата йому страхову суму у розмірі 2 460,00 грн., у зв'язку з втратою працездатності, однак ця сума не відповідала розміру, визначеному законодавством.

02 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка відповідно до Додатку до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності 2 групи.

Листом від 11 серпня 2017 року відповідач відмовив позивачу у виплаті у зв'язку з тим, що страхова виплата йому була уже виплачена.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача з тих підстав, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, оскільки у 2002 році йому не була виплачена страхова виплата у повному обсязі.

З наведених вище мотивів та підстав просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неподання у семиденний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів (МВС України) висновку щодо можливості проведення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 12 травня 2007 року №707;

2) зобов'язати відповідача подати розпорядників бюджетних коштів (МВС України) у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) по інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою КМ України від 12 травня 2007 року №707, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) та установлення групи інвалідності (а.с.5).

В адміністративному позові позивач просив суд слухати справу за його відсутності в порядку письмового провадження (а.с.6).

Відповідач, суб'єкт владних повноважень,у письмових запереченнях від 26 жовтня 2017 року №2481/26/01-17 просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що страховий випадок (встановлення інвалідності) настав у 2000 році, позивачу була виплачена страхова виплата у 2002 році, а отже він не підпадає під дію постанови КМУ від 12 травня 2007 року №707.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2017 року розгляд справи призначений в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є колишнім працівником внутрішніх справ. Наказом УМВС України у Волинській області від 03 березня 2000 року №27 о/с він був звільнений з ОВС у відставку відповідно до п.65 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу) (а.с.8).

Як слідує з виписки з амбулаторної картки №6060 СОЗ УМВС України у Волинській області, 25 лютого 2000 року МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності позивачу (а.с.11). Аналогічні відомості містяться в довідці Луцької міської МСЕК серії МСЕ №031356 (а.с.12). При цьому з виписки з акта огляду МСЕК слідує, що інвалідність встановлена у зв'язку з травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків (а.с.13).

У довідці Волинської обласної дирекції ПАТ «НАСК «Оранта» від 31 липня 2017 року №0390-07-05/541 зазначено, що позивач по державному обов'язковому особистому страхуванню була виплачена 01 листопада 2002 року страхова сума в розмірі 2 460,00 грн в зв'язку з втратою 60% працездатності (а.с.16).

Матеріалами справи підтверджується, що 02 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою (рапортом) відповідно до Додатку до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності 2 групи (а.с.17).

Листом від 11 серпня 2017 року вих.№7/440 відповідач повідомив позивача, що він не має право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги, оскільки у 2002 році отримав страхову виплати від ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с.18).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 565-XII) працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій. Порядок та умови страхування працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом «а» пункту 2 Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 червня 1991 року № 59 (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Положення, постанова № 59 відповідно), страховик виплачує страхові суми особам рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю, зокрема, у разі встановлення застрахованому інвалідності, що настала у період служби (роботи), але не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби (роботи) чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце при виконанні службових обов'язків, зокрема, інвалідові II групи - у розмірі чотирирічного грошового утримання.

Термін «грошове утримання» також відповідав змісту статті 19 Закону № 565-XII у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин до внесення змін Законом України від 3 листопада 2006 року № 328 V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» (далі - Закон № 328 V).

Таким чином, відповідно до Положення позивачу як працівнику міліції, якому встановлено II групу інвалідності, мала бути виплачена страхова сума в розмірі чотирирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займав перед звільненням, у той час як особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ у період служби отримували грошове забезпечення.

На момент встановлення позивачу інвалідності (25 лютого 2000 року) та на час його звільнення нарахування й виплата грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ здійснювалися згідно з Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Указ № 926/96), який втратив чинність згідно з Указом Президента України від 18 грудня 2007 року № 1234/2007 «Про внесення зміни до Указу Президента України від 14 квітня 1999 року № 379 та визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України».

Указом № 926/96 було затверджено схеми посадових окладів, окладів за спеціальним званням і надано право керівникам органів внутрішніх справ у межах асигнувань установлювати надбавки, доплати та премії, які відносились до додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, в Указі № 926/96 вживалися два юридичних поняття: «грошове забезпечення» і «грошове утримання».

Виходячи з аналізу положень цього Указу грошове забезпечення працівників міліції складалося з окладів грошового утримання та додаткових видів грошового забезпечення.

В інших нормативних актах, які регулюють, зокрема, питання матеріального забезпечення працівників міліції, також вживаються як поняття «грошове утримання», так і поняття «грошове забезпечення».

Таким чином, терміни «грошове забезпечення» і «грошове утримання» не є тотожними, і їх зміст визначає законодавець у кожному конкретному випадку.

Крім того, на момент звернення позивача із заявою про виплати одноразової допомоги до УМВС та до суду до чинного законодавства були внесені зміни, відповідно до яких на підставі Закону № 328-V статтю 23 Закону № 565-XII було викладено в новій редакції (чинній з 1 січня 2007 року).

Юридична суть цих змін полягала в тому, що інститут страхування працівників міліції (виплата страхових сум) був ліквідований.

На заміну йому було запроваджено інститут компенсаційних виплат у вигляді грошової допомоги працівникам міліції у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного йому під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

На виконання цієї норми права в межах строків, визначених Прикінцевими положеннями Закону № 328-V, Кабінет Міністрів України 12 травня 2007 року прийняв постанову № 707, якою, зокрема, затвердив Порядок, а також визнав такою, що втратила чинність, постанову № 59.

Згідно з положеннями пункту 3 постанови № 707 МВС доручено завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні бути нараховані до 1 січня 2007 року.

На виконання вказаного пункту постанови № 707 з метою врегулювання правового механізму завершення страхових виплат за страховими випадками, що настали до 1 січня 2007 року (страховий випадок позивача настав 25 лютого 2000 року, день встановлення інвалідності), було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 17 червня 2009 року № 593 «Деякі питання завершення виплати страхових сум за страховими випадками, які сталися до 1 січня 2007 року» (далі - постанова №593).

Згідно з пунктом 10 постанови № 593, працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) спадкоємці такого працівника можуть пред'явити МВС вимоги щодо виплати страхової суми, якщо з дня, коли стався страховий випадок, пройшло не більш як три роки станом на 31 грудня 2006 р. або більше зазначеного строку за умови, що Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" відмовила у виплаті страхової суми у зв'язку із скасуванням державного обов'язкового особистого страхування працівників міліції.

В розглядуваному випадку, як встановлено судом, позивач отримав від Національної акціонерної страхової компанія "ОРАНТА" страхове відшкодування у 01 листопада 2002 році, тобто йому не було відмовлено у її виплаті.

Страховий випадок з позивачем ставця 25 лютого 2000 року (день встановлення інвалідності), тобто станом на 31 грудня 2006 року пройшло більше як три роки з дня встановлення інвалідності.

Отже, на підставі п.10 постанови №593 позивач втратив можливість отримати страхову суму від органів МВС в порядку, який був передбачений цієї постановою, оскільки йому не було відмовлено НАСК «Оранта» у виплаті страхової суми, а з дня страхового випадку пройшов більше як три роки.

При цьому суд не бере до уваги доводи позивача, що страхова сума від НАСК «Оранта» була виплачена йому в неналежному розмірі, оскільки вказані дії страхової компанії мали бути оскаржені позивачем в межах строків позовної давності, які були визначені законом.

В розглядуваному випадку позивач не надав доказів оскарження дій НАСК «Оранта» стосовно неналежної виплати страхової суми, а отже його доводи в цій частині суд до уваги не бере. Отже, відсутні підстави для покладення на органи МВС обов'язку щодо виплати страхової суми згідно порядку №593.

Стосовно посилання позивача на постанову №707, суд ще раз зауважує, що страховий випадок з позивачем стався до 01 січня 2007 року, тобто в період дії редакції Закону № 565-XII, яка передбачала виплату саме страхової суми, а не одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановлення інвалідності.

Станом на день встановлення інвалідності, а також на день звільнення з органів внутрішніх справ, для позивача не існувало такого виду соціального забезпечення як виплата одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, а передбачалася лише відповідна страхова сума, яка виплачувалася НАСК «Оранта», а після зміни законодавства 01 січня 2007 року, цю страхову суму завершували оплачувати органи МВС.

Отже, відсутні будь-які підстави для застосування до спірних правовідносин положень постанови №707 та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановлення інвалідності, оскільки страховий випадок позивача стався до введення такого виду соціального забезпечення працівників міліції.

Стосовно посилання позивача на постанову Верховного суду України від 03 лютого 2015 року №21-497а14, суд зазначає, що у вказаній постанові зроблене посилання на постанову №707 в тому розумінні, що п.3 цієї постанови МВС доручено завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні бути нараховані до 1 січня 2007 року. Ця норма носить відсильний характер та врегульовує правовідносини, які виникли до 01 січня 2007 року, і саме на виконання цієї норми була прийнята постанова №593.

Однак це не означає, що постанова №707 в частині виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановлення інвалідності повинна застосуватися до страхових випадків які сталися до 01 січня 2007 року, а тому вона не застосовується і до позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки страховий випадок з ОСОБА_1 стався до введення в законодавство соціального забезпечення працівників ОВС у вигляді одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності, враховуючи, що позивач на підставах та в порядку, який діяв станом на день настання страхового випадку (встановлення інвалідності) отримав від НАСК «Оранта» страхове відшкодування, не оскаржував дії страхової компанії щодо неналежного, на його думку, розміру цього відшкодування, не звертався до органів МВС з заявою про виплату страхової суми у порядку, який визначений постановою №593, суд дійшов висновку, що відсутні будь-які підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю працівника міліції, яка передбачена постановою №707. Тому суд дійшов висновку, що дії відповідача стосовно відмови у виплаті цієї допомоги та не здійснення дій передбачених п.7 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції є обґрунтованими та правомірними, а у задоволенні позову слід відмовити з зазначених підстав.

Керуючись статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про міліцію», Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2009 р. N 593 «Деякі питання завершення виплати страхових сум за страховими випадками, які сталися до 1 січня 2007 року», Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. N 707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.О. Подзіров