Справа № 445/774/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8346/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Довгополова О.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Золочівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 26 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Золочівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В :

16 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Золочівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, в якому просила визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача за №1979/04-40 від 04 квітня 2017 року щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час настання смерті її чоловіка ОСОБА_2.

Також позивач просила зобовязати відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника з 20 жовтня 2016 року у розмірі 50% довічного грошового утримання судді у відставці на час настання смерті її чоловіка ОСОБА_2, згідно даних довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області № 355 від 15.05.2017 року.

Постановою від 26 червня 2017 року Золочівський районний суд Львівської області позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення Золочівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області від 04.04.2017 №1979/04-4017.

Також суд зобовязав Золочівське обєднане управління Пенсійного фонду України Львівської області призначити ОСОБА_1 пенсію у звязку з втратою годувальника у розмірі 50% довічного грошового утримання ОСОБА_2 на момент настання його смерті з 20 жовтня 2016 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Золочівське обєднане управління Пенсійного фонду України Львівської області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що статтею 142 Закону України № 1402-VIII від 02 червня 2016 року «Про судоустрій та статус суддів» визначено умови та порядок призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці. Однак, даним Законом не передбачено пенсію по втраті годувальника.

Тому відповідач вважає, що підстав для переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не має.

Крім того, перехід ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є недоцільним, оскільки її розмір буде меншим за розмір пенсії за віком позивача. А підстав для переведення на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» діючим законодавством не передбачено.

За таких обставин відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Золочівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду Львівської області та отримує пенсію за віком при неповному пільговому стажі відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», розмір якої складає 1391 грн. 03 коп.

З 17.12.2014 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СГ № 240336, виданим Білокамінською сільською радою Золочівського району Львівської області.

ОСОБА_2 працював на посаді голови Золочівського районного народного суду. 12.04.1976 звільнений із займаної посади у звязку із закінченням строку повноважень народного судді.

На дату смерті 19.10.2016 року ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453, що підтверджується протоколом про призначення пенсії від 07.05.2007 №137841.

19.10.2016 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 443520, виданим виконкомом Білокамінською сільською радою Золочівського району Львівської області.

У звязку зі смертю чоловіка позивач, як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого, 20 березня 2017 року звернулася з заявою до Золочівського ОУ ПФУ про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час настання смерті її чоловіка.

Золочівське ОУ ПФУ листом за №1979/04-40 від 04.04.2017 року відмовило ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції було зазначено про обґрунтованість позовної заяви та про наявність у позивача права на призначення пенсії по втраті годувальника в розмірі 50 відсотків від щомісячного довічного утримання судді у відставці померлого годувальника.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 статті 10 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 1 статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у звязку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоровя, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_3), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у звязку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сімї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Частина 1 статті 37 Закону № 1058-IV передбачає, що пенсія у звязку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сімї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сімї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія у звязку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що на час звернення до відповідача із заявою про перехід на пенсію у звязку з втратою годувальника ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка, досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто є непрацездатною, а тому відповідала усім вимогам, які необхідні для призначення пенсії у звязку з втратою годувальника.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що за приписами Закону № 1058-IV члени сімї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у звязку з втратою годувальника. Пенсія у звязку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті. Отже, відмова у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника в залежності від розміру пенсії її померлого чоловіка на час настання смерті не може бути визнано правомірною.

Також належним чином мотивованими та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від його доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивач, пропрацювавши до досягнення пенсійного віку та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику після досягнення пенсійного віку була призначена пенсійна виплата згідно з Законом «Про судоустрій і статус суддів», яку відмовився врахувати відповідач при розрахунку.

Не викликають сумнівів також доводи суду першої інстанції про те, що відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору обєктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів. Не врахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить ,,особистий та надмірний тягар для позивача, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в звязку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з практикою Європейського Суду з прав людини (справа ,,Пічкур проти України), згідно якої якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без обєктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

Підсумовуючи викладене колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції цілком правомірно застосував норми матеріального права та обґрунтовано визнав протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу пенсії у звязку з втратою годувальника та зобовязав відповідача здійснити переведення з пенсії за віком на пенсію у звязку з втратою годувальника в розмірі 50 відсотків довічного грошового утримання, яке отримував її померлий чоловік.

Враховуючи наведене колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги, оскільки право на переведення позивача на пенсію у звязку з втратою годувальника передбачене Законом № 1058-IV, який не містить ніяких виключень щодо годувальників.

Разом з тим, приймаючи до уваги дату звернення позивача (20 березня 2017 року) до пенсійного органу із заявою щодо переходу на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції невірно визначений момент часу, з якого позивачу належить призначити спірну пенсію.

Так, відповідно до приписів пункту 2 частини 3 статті 36 Закону № 1058-IV члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку має місце переведення з одного виду пенсії на інший, а не призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, а тому правильним є застосування саме приписів ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV, яка передбачає переведення з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника з дня подання заяви до відповідного пенсійного органу, тобто, з 20 березня 2017 року.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні рішення допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 197, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Золочівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області задовольнити частково, постанову Золочівського районного суду Львівської області від 26 червня 2017 року у справі № 445/774/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Золочівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області від 04.04.2017 №1979/04-40.

Зобовязати Золочівське обєднане управління Пенсійного фонду України Львівської області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв'язку з втратою годувальника з 20 березня 2017 року у розмірі 50% довічного грошового утримання ОСОБА_2 на момент настання його смерті.

Стягнути з Золочівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн судового збору.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

ОСОБА_4