Справа № 826/12948/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2017 року № 826/12948/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Качура І.А., Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України
про зобов`язання вчинити дії

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:
Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (надалі Відповідач 1), Міністерства оборони України (наділі Відповідач 2), в якому просить суд з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог: визнати рішення комісії Міністерства Оборони України про повернення документів поданих для розгляду з призначення та виплати одноразової грошової допомоги на доопрацювання протиправними; зобов`язати МО України видати довідку про те, що поранення (каліцтво, контузія, травма) не пов`язана із вчиненням ОСОБА_1 кримінального або адміністративного правопорушення та не є наслідком алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння - або підтвердити цей факт; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно Постанови KM України № 975 від 25.12.2013р.

В обґрунтування позовних вимог Позивача зазначає, що МО України в порушення вимог законодавства вимагає від Позивача надати довідку про те, що поранення (каліцтво, контузія, травма) не пов`язана із вчиненням кримінального або адміністративного правопорушення та не є наслідком алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Крім того, Позивач зазначає, що ним було надано всі необхідні документи.

Представники Відповідачів проти позовних вимог заперечують в повному обсязі.

В судовому засіданні представник Відповідача 2 проти позову заперечував, зазначаючи, що Позивачем не надано документи, що свідчать про причини та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального або адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Збройних Сил колишнього Радянського Союзу з 08.09.1966 року по 15.04.1969 року, в тому числі в період з 21 серпня по 20 жовтня 1968 року приймав участь в бойових діях у складі в/ч пп НОМЕР_1 на території Чехословакії.

ОСОБА_1 29 квітня 2013 року отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з протоколу № 2265 від 08 серпня 2014 року Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв ОСОБА_1 : «множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини, обох ніг, лівої руки /контузія/, 1968 р., наслідком яких стали множинні рубці в анатомічних ділянках, зазначених у висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №1408/Ж від 30.07.2014 р. Київського міського клінічного бюро судово-медичні експертизи, що в подальшому призвело до розвитку захворювань, як наслідку перенесення контузії».

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1945/ж від 01.11.2013 року описано ЗЧМТ, контузія головного мозку у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії, які могли бути спричинені під час проходження строкової служби під час виконання бойових дій.

Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ №496336 від 10.09.2014 року ОСОБА_1 вперше встановлена III група інвалідності. Причина інвалідності: поранення, ЗЧМТ, контузія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

ОСОБА_1 15 вересня 2014 року отримав Посвідчення інваліда ІІІ групи серії НОМЕР_3 .

Позивач звернувся з заявою на адресу військового комісара, де перебуває на обліку, про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності.

В липні 2016 р. обласним військкоматом надіслано Позивачу витяг з Протоколу №34 від 13.03.2016 р. засідання комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністра оборони України, розглянувши подані документи щодо призначення та виплати одноразової допомоги, було прийнято рішення про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 , оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми та каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання рішення комісії Міністерства Оборони України про повернення документів поданих для розгляду з призначення та виплати одноразової грошової допомоги на доопрацювання протиправними, Суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про статус і соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Статтею 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено розміри одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 регламентує порядок призначення і виплати цієї допомоги.

Відповідно до п.11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до п.13 Порядку керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 12 Порядку визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

У відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України, Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що порядком не передбачено повернення документів на доопрацювання, а тому дії Відповідача 2, що полягають в поверненні на доопрацювання документів, виходять за межі наданих повноважень і є неправомірними.

Для відновлення порушених прав Позивача, Суд вважає вийти за межі позовних вимог, шляхом скасування Протокол засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 13 травня 2016 року № 34, затверджений 16 травня 2016 року, в частині, а саме п. 80 про повернення документів ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги на адресу Донецького обласного військового комісаріату.

В частині позовних вимог щодо зобов`язати Міністерство оборони України видати довідку про те, що поранення (каліцтво, контузія, травма) не пов`язана із вчиненням ОСОБА_1 кримінального або адміністративного правопорушення та не є наслідком алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння - або підтвердити цей факт, Суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Галузевим державним архівом Міністерства оборони України розглянуто запит Позивача та надано Лист від 16.06.2016 р. №179/1/5804, в якому зазначено, що інформації про отримання Позивачем поранень та контузій період проходження служби в військовій частині пп НОМЕР_1 немає можливості, тому, що документи вищезазначеної військової частини на зберігання до архіву не надходили.

Враховуючи, що Відповідачем 2 надано відповідь Позивачу про відсутність у нього інформації, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно Постанови KM України № 975 від 25.12.2013р., Суд зазначає наступне.

Положеннями п. 13 Порядку № 975 передбачено необхідність прийняття розпорядником бюджетних коштів рішення з цього питання.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Згідно п. 2 ч.2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Для відновлення порушених прав Позивача, Суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому III групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії та додані до неї документи і прийняти відповідне рішення, яке передбачене ч. 2 п. 13 Порядку затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975, жодним чином не порушує право Відповідача 2 як суб`єкта владних повноважень на вільний розсуд при прийнятті відповідного рішення.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з наявних матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання заяву з доданими документами про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

3. Скасувати Протокол засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 13 травня 2016 року № 34, затверджений 16 травня 2016 року, в частині, а саме п. 80 про повернення документів ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги на адресу Донецького обласного військового комісаріату.

4. Зобов`язати Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому III групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії та додані до неї документи і прийняти відповідне рішення, яке передбачене ч. 2 п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді І.А. Качур

В.І. Келеберда