Справа № 750/4975/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/4975/17 Головуючий у 1-й інстанції: Логвінова Т.В.;
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А..;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії та скасування постанови щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року, Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулося до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, в якому просить зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Назаренко М.Б. закінчити виконавче провадження №52895208 від 26.04.2017 року та скасувати постанову виконавчого провадження № 52895208 від 26.04.2017 року щодо стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 87 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є необґрунтованою, а фактичне здійснення витрат по виконавчому провадженню № 52895208 відповідачем документально не підтверджено.

Позивач також стверджує, що фактично судове рішення було виконано ним в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, що взагалі виключало можливість здійснення відповідачем виконавчих дій.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду зобов'язано позивача поновити базовий місяць для проведення індексації пенсії ОСОБА_3 наростаючим підсумком, встановлений для перерахунку - вересень 2011 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 26.04.2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Назаренко М. Б. винесла постанову про стягнення з позивача як боржника у виконавчому провадженні №52895208 витрат виконавчого провадження в розмірі 87, 00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу на обґрунтування позивача, а саме не те, що постанова не містить належного обґрунтування, що саме скільки аркушів було витрачено у даному виконавчому провадженні, з чого саме виходить така ціна друку, які витрати в сумі 16 грн. х 2= 32, 00 грн. підтверджуються направленням рекондованих листів та інше.

Зазначає, що відповідно до посилань позивача ним отримувалось в одному конверті по декілька постанов, також одноразово було отримано прості листи (без дотримання вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, відповідачем вартість конверту і направлення рекомендованим листом - нічим не підтверджується.

Крім того, вказану вартість помножено на 2, при цьому не вказано, що направлялося позивачеві у справі.

Колегія суддів зазначає, що вказане вище має бути підтверджено описом вкладення та поштовим чеком про відправлення рекомендованої кореспонденції.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до постанови ВП №52895208 від 26.04.2017 року визначено плату за користування автоматизованою системою виконавчого провадження боржник не в змозі перевірити, оскільки не володіє зазначеної інформацією.

Тобто, у оскаржуваній постанові ВП № 52895208 містяться відомості, які ґрунтуються на припущеннях та безпідставний розрахунок витрат, який в дійсності містить завищенні суми та не підтверджуються документально.

Колегія суддів зазначає, що старшим державним виконавцем Назаренко М.Б. виконавче провадження №52895208 було відкрито постановою від 15.11.2016, в той час як управлінням поновлено базовий місяць за вересень 2011 року розпорядженнями від 17.10.2016 та від 27.10.2016.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що виконавче провадження підлягає закінченню у зв'язку із фактичним виконанням судового рішення до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Закон №4901 набрав чинності з 1 січня 2013 року. Тобто, виконання всіх рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, починаючи з 1 січня 2013 року здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у даному випадку - Головним управлінням державної казначейської служби України у Чернігівській області.

Пунктом 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Свою правову позицію з даного приводу висловив Вищий адміністративний суд України у постанові від 29.09.2016 року №13 «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв'язку з виконанням рішень суду про стягнення коштів боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організацій. Суд дійшов висновку, що Законом №4901 на Державну казначейську службу України покладено обов'язок виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким - є державний орган, державне підприємство, установа, організація, у тому числі й органи Пенсійного фонду України. Такий обов'язок органів Державної казначейської служби є безумовним, отже, не залежить від наявності в органах Казначейства відкритих рахунків Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №4901, Казначейство здійснює виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів із рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлені цілі, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України.

Зокрема цією статтею встановлено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних втрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч. 5 ст. 26 вказаного Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Частиною 6 ст. 26 Закону № 606-XIV передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 даного Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч. 3 ст. 27 Закону № 606-XIV, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону № 606-XIV визначає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 вказаного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений у ст. 63 Закону України № 606-XIV.

Так, згідно ч. 1 ст. 63 Закону № 606-XIV, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення позивачем було виконано до 15.11.2016 року, що підтверджується розпорядженнями від 17.10.2016 року та від 27.10.2016 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду була виконана до відкриття виконавчого провадження, а тому у відповідача не було підстав виносити постанову ВП №52895208 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 26.04.2017 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про… стягнення періодичних платежів…

Пенсійні виплати, перераховані та виплачені за судовим рішенням позивачу є періодичними платежами в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція визначена в постанові Вищого адміністративного суду України № 8 від 19.12.2011 року. В п. 12 цієї постанови зазначено, що «пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована в разі досягнення нею передбаченого Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Таким чином, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі».

З вищевикладеного можна колегія суддів приходить до висновку, що стягнення виконавчого збору з Управління є незаконним та суперечить ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача закінчити ВП №52895208, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначав в своїх рішеннях (від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14) Верховний Суд України спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Судом під час розгляду справи встановлено протиправність дій відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження ВП №52895208, а тому для відновлення порушених прав позивача, колегія суддів приходить до висновку за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині щодо зобов'язання відповідача закінчити ВП №52895208 від 26.04.2017 року.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2017 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - задоволити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії та скасування постанови щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій - задоволити.

Зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області закінчити ВП №52895208.

Скасувати постанову ВП №52895208 від 26.04.2017 року щодо стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 87, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 27 жовтня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.