Справа № 2-а-6834/11
Суддя: Куриленко О. М.
Дата ухвалення: 2011-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-6834/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2011 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Фірко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Фонду України, ОСОБА_3 ОСОБА_2 фонду України в Київському районі м. Одеси про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком, як пенсіонеру, який мешкає за межами України,

ВСТАНОВИВ :

03.11.2011 року позивач звернувся до суду до відповідачів ОСОБА_2 фонду України, ОСОБА_3 пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси з адміністративним позовом та просила визнати відмову ОСОБА_2 фонду України в призначенні їй пенсії за віком, на яку позивач має право як така, що працювала в Україні до виїзду на постійне місце мешкання за межі України та зобов`язати відповідачів призначити та виплатити їй пенсію по віку з 24.02.1999 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 1966 року по 1991 рік працювала в м. Одесі її трудовий стаж складає 25 років. До виїзду в США в 1992 році позивач мешкала за адресою:

АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 року положення п.2 ч. 1 ст. 49, с т. 51 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-V1, та положення Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннявизнані неконституційними та втратили силу з моменту прийняття Конституційним судом України даного рішення.

У звязку з цим, позивач вважає, що з 07.10.2009 року немає перешкод для призначення та виплат їй пенсії по віку з урахуванням трудового стажу, незалежно від мешкання в США.

В вересні 2011 році на своє звернення позивач отримала лист від ОСОБА_2 фонду України про відмову в призначення та виплаті пенсії за віком, в якому було розяснено що рішення конституційного суду № 25рп/2009 поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за межі України після 07.10.2009 року. Позивач вважає, що вказана відмова пенсійного фонду є незаконною та просить зобовязати відповідача призначити та виплачувати пенсію по віку з 24.02.1999 року.

В судове засідання позивач не з`явилась, просила розглядати справу у її відсутність.

Представник відповдіача ОСОБА_2 фонду Украни в судове засідання не зявився, сповіщений належним чином, заяв та клопотань про відкладання судового засідання від нього до суду не надійшло.

Предстаник відповідача ОСОБА_3 пенсійного фонду в Київському районі м. Одеси в судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, заяв та клопотань про відкладання судового розгляду від нього до суду не надходило, надав свої заперчення щодо заявлених вимог, в яких у задоволенні позову просив відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 мешкала у місті Одесі та протягом 1966-1991 років працювала у різних установах міста, має трудовий стаж 25 років, що підтверджується копією трудової книжку позивача. На обліку в ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси не перебувала та пенсію не отримувала. У 1992 році позивач виїхала до США для постійного проживання.

29.08.2011 року позивач звернулась до ОСОБА_2 Фонду України з заявою про призначення їй пенсії за віком у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 року, згідно якого положення п.2 ч. 1 ст. 49, с т. 51 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-V1, та положення Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннявизнані неконституційними та втратили силу з моменту прийняття Конституційним судом України даного рішення.

У вересні 2011 року позивач отримала відповідь заступника директора УПФ України, згідно якого у призначенні пенсії було відмовлено з посиланням на те, що рішення конституційного суду № 25рп/2009 поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за межі України після 07.10.2009 року.

При винесенні рішення суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_1 на обліку в ОСОБА_3 ПФУ у Київському районі м. Одеси не перебувала та пенсію не отримувала, а також те, що відповідно до чинного законодавства існує визначений порядок подання та оформлення документів для призначення пенсії.

Відповідно до п. 1 порядку подання та оформлення документів для оформлення пенсії затвердженого постановою ОСОБА_2 фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 зареєсрованого в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 року за № 156/11846, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через предстаника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію за місцем прождивання заявника, що не було дотримано позивачем.

Суд вважає, що відповідно до п. 16 визначеного порядку передбачається, що особа яка звертається за пенсією повинна пред`явити паспорт. Позивач вказує, що вона є громадянином України, однак до матеріалів справи не додала жодних доказів на підтвердження цього а саме, копію паспорту громадянина України.

Суд вважає, що позивач повинна довести ті обставини, на які вона посилається, однак вона не надала доказів того громадянином якої держави вона являється.

Суд вважає, що посилання на рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 є хибним, так як відповідно до Закону України Про конституційний Суд України, а також рішення Конституціного Суду України від 14.12.2000 року № 15-рп/2000 закони, правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними не підлягають застосуванню, та такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення п.2 ч.1 ст. 49, ст. 51 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннявід 09.07.2003 р. № 1058-V1 втрачають чинність з 07.10.2009 р. тобто від дати прийняття рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 р. Рішення КСУ № 25-рп/2009 поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 р.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року положення пункту 2 ч.1 ст. 49, ст. 521 Закону України № 1058 Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннявідповідно до яких виплата пенсій припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, крім випадку коли таку виплату передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України .

Конституційним судом зазначено, що необхідно привести у відповідність до конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору. На виконання зазначеного рішення Конституційного суду України розроблено проект Закону України Про внесенні змін до деяких законів Українита постанови кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Однак вказані законопроекти не набрали законної сиди.

На теперішній час суд вважає, що ОСОБА_3 пенсійного фонду України не має правових підстав для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 через відсутність законодавчо врегульованого механізму для вчинення зазначених дій.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 № 16/98-ВР, визначено, що право на забезпечення за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням відповідно до закону мають застраховані громадяни України, іноземці громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 1 ч. 3 Закону України Про пенсійне забезпеченнявід 05.11.1991 року № 1788Х11 встановлено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, проводиться на основі договорів з іншими державами.

Відповідно до ст. 92 ч. 2 Закону України Про пенсійне забезпеченняпенсії, призначені в України до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Крім того відповідача в своїх заперечення посилався на те, що позивачем пропущений строк для звернення до суду, який передбачено ст. 99 КАС України, який вони просили застосувати при розгляді даного спору.

Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав та свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коди особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

Відповідач в своїх запереченнях просив застосувати строк позовної давності, передбачений ст. 99 КАС України, так як адміністративний позов поданий після закінчення строків встановлених законом.

Ухвалою суду від 08.12.2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 24.02.1999 року по 03.05.2011 року були залишені без розгляду у зв`язку з ненаданням позивачем підстав поважності пропуску встановленого законом процесуального строку.

Що стосується вимог позивача, щодо стягнення судових витрат на правову допомогу суд вважає, що відповідно до ст. 73 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування чітко закріплює перелік видатків, на які дозволяється використовувати кошти пенсійного фонду, а саме: виплату пенсій, передбачених законом, надання соціальних послуг, передбачених законом, фінансування адміністративних витрат, повязаних з виконанням функції, покладених на органи пенсійного фонду; оплата послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ОСОБА_2 фонду. Відповідно до ст. 73 п.2 Закону № 1058 заборонено використовувати кошти ОСОБА_2 фонду на цілі не передбачені вказаним законом, тому суд вважає, що у вказаних вимогах теж необхідно відмовити.

Що стосується вимог щодо виплати пенсії в подальшому суд вважає, що вказані вимоги суперечать законодавству України з огляду на те що відповідно до ст. 2 КАС України завданням Адміністративного судочинства є захист прав та свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого сомоврядування, їхніх осадових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Отже зі змісту наведеної норми вбчається, що рішення суду не може прийматися як застереження від будь яких порушень та не може бути умовним та приймати рішення на майбутнє.

Суд, дослідивши необхідні матеріали, вважає, що дії ОСОБА_3 пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси є правомірними та цілком відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 46, 55, 58, 92 Конституції України, Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року, ст.ст. 7, 9, 11, 13,41, 128, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Фонду України, ОСОБА_3 ОСОБА_2 фонду України в Київському районі м. Одеси про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком, як пенсіонеру, який мешкає за межами України відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Куриленко О. М.