Справа № 826/4277/16
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4277/16 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі - Кривохижій О.О.,

за участю представника позивача - Чипової О.В., представника відповідача - Кириченкова В.В., представників третьої особи - Гарницького М.П., Гарницького П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжгалузевого науково - технічного колективного підприємства «Лана» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», третя особа - Міжгалузеве науково - технічне колективне підприємство «Лана» про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», третя особа - Міжгалузеве науково - технічне колективне підприємство «Лана» про визнання протиправним та скасування рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 26.05.2015 № 21599227 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 44,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, 2-А за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана»; визнання протиправним та скасування рішення КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 23.05.2011 про державну реєстрацію права власності, згідно з яким право власності на нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 44,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, буд. 2-а, зареєстровано за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 26.05.2015 № 21599227 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 44,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, 2-А за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана». Скасовано рішення КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 23.05.2011 про державну реєстрацію права власності, згідно з яким право власності на нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 44,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, буд. 2-а, зареєстровано за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана». В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Міжгалузеве науково - технічне колективне підприємство «Лана» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, як таку, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та закрити провадження по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 у справі № 2-3306/10 за позовом Міжгалузевого науково - технічного колективного підприємства «Лана» до ОСОБА_6, КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання права власності позов задоволено частково, визнано за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана» право власності на нежитлову будівлю Літ. «А» загальною площею 44,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога. 2-А (Дніпровський район м. Києва) та зобов'язано Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана» право власності на нежитлову будівлю Літ. «А» загальною площею 44,1 кв. м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Паркова дорога, 2-А (Дніпровський район м. Києва).

23.05.2011 Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» на підставі постанови Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 у справі № 2-3306/10 прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності Міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства «Лана» на нежитлову будівлю Літ. «А» загальною площею 44,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога. 2-А (Дніпровський район м. Києва).

Проте, рішенням Апеляційного суду міста Києва у справі № 22-ц/2690/11289/2011 від 14.12.2011 скасовано рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 у справі № 2-3306/10 та відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.03.2012 у справі № 6-217св12 рішення Апеляційного суду міста Києва у справі від 14.12.2011 залишено без змін.

26.05.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 23.04.2015 11:40:20 за реєстраційним номером 11125737 прийнято рішення №21599227 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: м. Київ, Паркова дорога, будинок 2-А, за суб'єктом: Міжгалузеве науково-технічне колективне підприємство "Лана" та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №9807176 щодо державної реєстрації зазначеного прав приватної власності на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 у справі № 2-3306/10.

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 не погоджуючись з рішеннями щодо державної реєстрації права власності № 21599227 від 26.05.2015 та від 23.05.2011 звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 у справі № 2-3306/10 не могло бути право встановлювальним документом для здійснення державної реєстрації права власності, в зв'язку з його скасування судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до стаття 121 Конституції України прокуратура України здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

У відповідності до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність. За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: 1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); 2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справ. Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. З метою вирішення питання про наявність підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступ у розгляд справи за позовом (заявою, поданням) іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі.

Таким чином, представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави можливе за наявності певних підстав, які мають бути підтверджені прокурором шляхом надання суду відповідних доказів. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність

З позовної заяви вбачається, що позов у даній справі поданий в інтересах держави. Порушення інтересів держави полягає у тому, що використання рішення суду, яке не набрало законної сили, оскільки було скасоване, для реєстрації права власності на об'єкт нерухомості породжує недовіру до правосуддя, підриває авторитет судів та судової системи у цілому, порушує нормальну діяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, може завдати істотної шкоди правам і законним інтересам фізичних і юридичних осіб.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень є Закон України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час існування спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

В силу положень частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; нерухоме майно або більша за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному (кадастровому) окрузі; із заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником такого суб'єкта; подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна; заявлене право власності або інше речове право вже зареєстроване.

Отже, аналізуючи документи, подані для держаної реєстрації прав, державний реєстратор, в першу чергу, повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та встановити наявність/відсутність підстав для прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень чи зупинення розгляду заяви.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішення № 21599227 від 26.05.2015 та рішення від 23.05.2011 були прийняті на підстав рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 у справі № 2-3306/10 яким визнано за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана» право власності на нежитлову будівлю Літ. «А» загальною площею 44,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога. 2-А (Дніпровський район м. Києва) та зобов'язано Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана» право власності на нежитлову будівлю Літ. «А» загальною площею 44,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Паркова дорога, 2-А.

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14.12.2011 у справі №22-ц/2690/11289/2011, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.03.2012 скасовано рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 у справі № 2-3306/10.

Відповідно до частини першої статті 233 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у разі коли на рішення суду першої інстанції, подано апеляційну скаргу, і суд апеляційної інстанції відновив цей строк та прийняв скаргу до провадження, то таке рішення суду першої інстанції до завершення апеляційного розгляду не вважається таким, що набрало законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.04.2011 у справі № 2-3306/10 не набрало чинності на дату реєстрації права власності за Міжгалузевим науково-технічним колективним підприємством «Лана» і не підлягало виконанню відповідачем, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не було надано доказів законності прийнятого ними рішень та не спростовано доводи позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що даний адміністративний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно посилань апелянта на пропуск позивачем строку на звернення до суду з позовом, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 звернувся до суду із позовом у березні 2016 року, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 26.05.2015 та рішення КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 23.05.2011.

Стаття 99 КАС України передбачає строки звернення до суду з адміністративним позовами.

Згідно положень ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Підставою для такого звернення є факт порушення, вчинений у певний час, а не факт, коли стало про це відомо прокурору.

На підставі ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивачу лише у лютому 2016 року, в результаті проведених слідчих дій у межах кримінального провадження №0000065, а саме з матеріалів реєстраційної (облікової) справи щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю (Літ.А) за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, 2-А, за МНТКП «Лана», вилученої 10.02.2016 у ході тимчасового доступу до документів, стало відомо про оскаржувані дії вчинені у 2011 та 2015 роках, висновки апелянта стосовно пропуску Заступником керівника Київської місцевої прокуратури №4 строку звернення до суду при поданні позовної заяви в березні 2016 року є помилковими.

Доводи, наведені третьою особою в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міжгалузевого науково - технічного колективного підприємство «Лана» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 27 жовтня 2017 року.