Справа № 448/1349/17
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдигий унікальний номер 448/1349/17
Провадження № 2-а/448/118/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23.10.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Шегинській Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

та перекладача Халіпова Шахлара

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Туреччини ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

23.10.2017 року начальник Мостиського прикордонного загону Говорущак І. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_2 19.10.2017 року о 01.45 год. слідуючи з України до Республіки Польща вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України, подавши на паспортний контроль в пункті пропуску «Краковець» Мостиського прикордонного загону, як належний йому документ, закордонний НОМЕР_1, виданий на установчі дані ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.н., тобто документ, котрий містить недостовірні відомості про особу.

Стверджує, що за результатами з'ясування обставин даного правопорушення було встановлено, що відповідач потрапив на територію України законним шляхом через пункт пропуску для авіаційного сполучення «Львів». В подальшому для потрапляння до країн Євросоюзу вирішив скористатись паспортом знайомого, зокрема паспортом громадянина Болгарії ОСОБА_7. Однак при перетині державного кордону України, а саме у п/п «Краковець» такий був затриманий прикордонниками за спробу незаконного перетину кордону по документах, котрі містять недостовірні відомості про особу.

Зазначає, що підставами вважати, що відповідач ОСОБА_2 і в подальшому буде ухилятися від самостійного виїзду за межі України і спробує повторно незаконно перетнути ДКУ є: відсутність можливості самостійного повернення на Батьківщину у зв'язку із відсутністю документів на право перетину державного кордону та нестачею коштів для легального повернення на територію Республіки Туреччини, зокрема, придбання квитків, оплати інших пов'язаних з цим послуг; невиконання рішення начальника Мостиського прикордонного загону про примусове повернення; відсутність законних підстав, які дають право перебувати на території України; відсутність на території України родинних зв'язків, відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом.

З огляду на вищенаведене, просить суд примусово видворити відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.н. за межі території України та затримати такого з метою ідентифікації і забезпечення його примусового видворення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилався на обставини зазначені в позовній заяві та зазначив, що ОСОБА_2 по паспорту громадянина Болгарії намагався незаконно перетнути державний кордон України з РП, однак був затриманий прикордонним нарядом. Зазначив, що ОСОБА_2 потрапив на територію України законним шляхом, однак повернутись у Республіку Туреччина у нього не має змоги, оскільки відсутні документи для перетину кордону законним шляхом, а також кошти для придбання квитка в країну походження, тощо. Просив суд примусово видворити громадянина ОСОБА_2 за межі території України та затримати такого з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вищевикладені обставини визнав та пояснив, що взяв у друга, громадянина Болгарії ОСОБА_7 закордонний паспорт та через п/п «Краковець» намагався потрапити у РП, однак був затриманий прикордонниками. Згідний на повернення до себе на батьківщину, однак самостійно це зробити не може, у зв'язку з відсутністю документів та коштів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засаді змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність на загальних підставах.

Згідно з ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Судом встановлено, що громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3.н., житель м.Іскендурун провінції Хатай - відповідач у справі, потрапив 16.10.2017року на територію України законним шляхом через пункт пропуску для авіаційного сполучення «Львів».

В подальшому, відповідач ОСОБА_2, зокрема 19.10.2017 року о 01.45 год. слідуючи з України до Республіки Польща вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України, подавши на паспортний контроль в пункті пропуску «Краковець» Мостиського прикордонного загону, як належний йому документ, закордонний НОМЕР_1, виданий на установчі дані ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.н., тобто документ, котрий містить недостовірні відомості про особу.

Постановою судді Яворівського районного суду Львівської області від 23.10.2017року відповідача ОСОБА_2 за вищевказане діяння визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1700 гривень.

Як встановлено в судовому засіданні у відповідача - громадянина Туреччини ОСОБА_2 відсутні кошти і документи для перетину державного кордону в офіційному порядку та повернення на Батьківщину, до міграційної служби із заявою про набуття статусу біженця відповідач ОСОБА_2 не звертався.

Представлені позивачем докази та пояснення ОСОБА_2 свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, останній міг у встановленому порядку іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте, знаючи про можливість легального в'їзду до Європейський країн, відповідач незаконно перетнув державний кордон, у зв'язку із чим порушив чинне законодавство України та завдав шкоди національним інтересам держави.

Як вбачається із змісту ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Як відомо із матеріалів справи, начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Мостиського прикордонного загону ОСОБА_1 було прийнято рішення від 22.10.2017 року, яке затверджено начальником Мостиського прикордонного загону про примусове повернення відповідача - громадянина Туреччини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.н. за межі території України.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Із пояснень відповідача ОСОБА_2 наданих ним у судовому засіданні відомо, що вищевказане рішення останнім не виконано, оскільки у нього відсутні кошти та документи на підставі яких такий міг у законному порядку перетнути державний кордон України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що існують підстави для примусового видворення відповідача - громадянина Республіки Туреччини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.н. за межі території України.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із змісту статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України відомо, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховуючи наведене, позивачем доведено суду факт незаконного перебування відповідача - громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_2 на території України. Суд, врахувавши те, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався виїхати з території України незаконно, беручи до уваги відсутність у нього документів, які б надавали йому право перебувати на території України, враховуючи наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, визнає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про повернення до країни походження.

З урахуванням встановлених обставин у справі, аналіз наведених норм з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозв'язку та наслідків застосування дає обґрунтовані правові підстави для задоволення даного позову в цій частині.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відносно громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_2 обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача ОСОБА_2 поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Щодо позовних вимог в частині затримання відповідача ОСОБА_2 з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення, то з даного приводу слід зазначити таке.

Пунктом 3 частини 2 ст.183-7 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень, зокрема, затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно ч. 7 ст.183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для затримання відповідача ОСОБА_2 з поміщенням такого до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 256 КАС України дану постанову, як вважає суд слід звернути до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.26, 30, 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 - 163, 183-7, 256 КАС, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України - задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - за межі території України.

Затримати громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення його ідентифікації та примусового видворення за межі території України, та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ч.7 ст.183-7 КАС України.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя Ю.В. Кічак

Постанова набрала законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя Ю.В. Кічак