Справа № 459/1227/17
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/7602/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Гінди О. М., Качмара В. Я.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 29 травня 2017 року у справі № 459/1227/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дій незаконними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив визнати незаконними дії інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2 щодо складання постанови від 30 квітня 2017 року серії БР № 149223 у справі про адміністративне правопорушення, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн, визнати протиправною та скасувати вказану постанову, а провадження в справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його протиправно притягнуто його до адміністративної відповідальності за порушення вимог розмітки проїзної частини доріг відповідно до частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн, оскільки вказаного правопорушення він не вчиняв. Зазначає, що оскаржену постанову було винесено на місці зупинки, без розяснення його прав та обовязків та без пред'явлення жодних доказів його вини.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 29 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на неї, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обставини, викладені в позовній заяві. Також, зазначає, що висновок суду щодо ненадання ним доказів його невинуватості є неприпустимим, оскільки обовязок доказування правомірності винесеної постанови покладається на відповідача.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце його проведення, тому відповідно до частини першої статті 41 та частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 квітня 2017 року інспектором сектору реагування патрульної поліції № 3 Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2 було винесено постанову серії БР № 149223 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн згідно з частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в постанові, 30 квітня 2017 року о 21:13 год. позивач, керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser, на автодорозі Львів-Рава-Руська, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд керувався тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, горизонтальна розмітка має, зокрема, таке значення - (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб, передбачений статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема відеозаписом. Відсутність відеозапису або будь-якого іншого доказу не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України і розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1, не надані такі відповідачем і на вимогу суду.

Таким чином, жодних доказів в підтвердження викладених в оскарженій постанові фактів та, відповідно, на спростування зазначених позивачем обставин відповідачем суду не надано.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами правомірності прийнятої ним постанови про накладення адміністративного стягнення, така постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а тому висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог є помилковим.

Разом з тим слід зазначити, що вимога про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає, оскільки згідно з вимогами статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом, відповідно до норм якого адміністративні суди не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 29 травня 2017 року у справі № 459/1227/17 скасувати та прийняти нову, якою позов ОСОБА_1 до Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дій незаконними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати протиправними дії інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення від 30 квітня 2017 року серії БР № 149223.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 30 квітня 2017 року серії БР № 149223 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5