Справа № 809/426/17
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2017 р. справа № 809/426/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Мула Х.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1,

до відповідача: УМВС України в Івано-Франківській області в особі Ліквідаційної комісії,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УМВС України в Івано-Франківській області в особі Ліквідаційної комісії про стягнення коштів.

04.09.2017 року на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, згідно якої ОСОБА_1, на підставі статтей 51, 137 Кодексу адміністративного судочинства України, остаточно просив суд стягнути з відповідача компенсацію за понаднормову роботу в розмірі 5313,19 грн. та компенсацію за неотриману щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 10996,23 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення вимог законодавства, не виплачено ОСОБА_1 компенсацію за службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні в розмірі 5313,19 грн. та грошову допомогу на оздоровлення в сумі 10996,23 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився без поважних причин та без повідомлення ним про причини неприбуття, хоча відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду.

За таких обставин, враховуючи положення частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 10.05.2005 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується записами в трудовій у книжці серії АА № 185559 (а.с.7). На час звільнення мав спеціальне звання майора міліції та перебував на посаді старшого слідчого управління УМВС України в Івано-Франківській області.

12.01.2017 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області із заявою про виплату грошової компенсації за понаднормову роботу в дні щотижневого відпочинку та святкові дні під час чергування в складі слідчо-оперативних груп Івано-Франківського МВ УМВС, Надвірнянського РВ УМВС, Яремчанського МВ УМВС, Косівського РВ УМВС та грошової компенсації за неотриману щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення за час проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с.8).

Листом від 10.02.2017 № 274/10/05/12-2017 заступник начальника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 повідомив про те, що не має жодних умов для нарахування та виплати запитуваних компенсацій за час служби в органах внутрішніх справ з підстав відсутності у фінансовому підрозділі відповідних підтверджуючих документів (а.с.9-10).

Так, вказана відповідь, на думку суду, фактично є відмовою у виплаті ОСОБА_1, зазначених грошових компенсацій.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про міліцію", чинного на момент виникнення спірних правовідносин правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки встановлений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Відповідно до пункту 2 вказаного Положення спеціальне звання майор міліції відноситься до старшого начальницького складу.

Пунктом 56 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

У відповідності до статті 22 Закону України "Про міліцію" для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року за № 499 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за № 205/14896 (надалі - Інструкція).

Порядок здійснення компенсації за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні визначено пунктом 3.7. вказаної Інструкції .

Згідно з підпунктом 3.7.1. пункту 3.7. Інструкції при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік (підпункт 3.7.2. пункту 3.7. Інструкції).

Судом встановлено, що посадовий оклад ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого становив 950,00 грн. В період з січня по серпень 2011 року ОСОБА_3 мав спеціальне звання старшого лейтенанта міліції з окладом 115,00 грн., з 15.08.2011 року - спеціальне звання капітана міліції з окладом 120,00 грн., з 01.07.2015 року спеціальне звання майора міліції з окладом 125,00 грн.

Підпунктом 3.7.6. пункту 3.6. Інструкції встановлено, що службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов'язків у період з 22.00 до 06.00.

Як вбачаться із витягу з книги служби нарядів, ОСОБА_1 за період з січня 2013 та січень, лютий, березень 2014 року відпрацював у вихідні та святкові дні 576 годин та 192 нічних годин.

У відповідності до підпункту 3.7.1. пункту 3.7. Інструкції при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Згідно підпункту 3.7.2. пункту 3.7. Інструкції годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається (підпункт 3.7.3. пункту 3.7. Інструкції).

Підпунктом 3.7.4. пункту 3.7. Інструкції визначено, що підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин справи, суд зазначає, що факт залучення позивача до служби у понаднормовий час, дні щотижневого відпочинку, святкові дні, а також у нічні зміни підтверджено даними із книг нарядів Косівського РВ УМВС (а.с.133-157) та Яремчанського МВ УМВС (а.с.169-172).

Враховуючи наведене, суд вважає, що вищевказані документи у повній мірі підтверджують факт залучення позивача до служби у понаднормовий час, дні щотижневого відпочинку, святкові дні, нічні зміни та є належними доказами у справі.

Приписами статті 107 Кодексу законів про працю України, яка регламентує оплату роботи у святкові і неробочі дні, визначено, що робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Згідно статті 108 Кодексу законів про працю України робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Відтак, враховуючи приписи Кодексу законів про працю України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, Інструкції про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року № 499 доплата за відпрацьовані нічні години складає 1941,39 грн. за святкові та вихідні дні - 3371,80 грн.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку що відповідачем не виплачено позивачу грошове забезпечення за несення служби понад установлений законодавством робочий час за період з січня 2013 та січень, лютий, березень 2014 року в розмірі 5313,19 грн. Вказана сума підтверджується довідкою-розрахунком аудитора ТОВ "Юрек - Аудит" ОСОБА_4 від 16.08.2017 року (а.с.180-183).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про оплату праці" норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 невиплачену грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2008-2011 роки суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 2.17.1. пункту 2.17. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення..

Допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати. (підпункт 2.17.3. пункту 2.17. Інструкції).

Згідно підпункту 2.17.4. пункту 2.17. Інструкції підставою для надання допомоги для оздоровлення особам рядового чи начальницького складу є наказ про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку. Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на отримання щорічної основної відпустки тривалістю 30 діб і більше і використовують її частинами, допомога для оздоровлення надається при вибутті в першу частину відпустки.

Судом встановлено, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 надавались наступні чергові відпустки: у 2008 році згідно наказу УМВС України в Івано-Франківській області за № 189 від 10.03.2009 року, у 2009 році відповідно до наказу УМВС України в Івано-Франківській області за № 855 від 01.10.2009 року, у 2010 році згідно наказу УМВС України в Івано-Франківській області за № 721 від 09.09.2010 року, у 2011 році відповідно до наказу УМВС України в Івано-Франківській області за № 94 від 17.02.2012 року, що підтверджується листом управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 22.04.2016 № 12/Г-19 (а.с.186-187).

Як вбачається з особистих рахунків робітника ОСОБА_1 за період з січня 2008 року по грудень 2012 року, позивач за вказаний період грошову допомогу на оздоровлення не отримував (а.с.31-71). Розмір місячного грошового забезпечення позивача на час вибуття у відпустки складав: за березень 2009 року - 2459,00 грн., за жовтень 2009 року - 2523,56 грн., за вересень 2010 року -2532,67 грн. та за лютий 2012 року - 3481,00 грн., що підтверджується відповідними особистими рахунками робітника за вказаний період (а.с.188-191).

Таким чином, суд прийшов до переконання, що відповідач зобов'язаний здійснити виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічних відпусток за 2008-2011 роки, що в загальній сумі складає 10996,23 грн. (2459,00 грн.+2523,56 грн.+2532,67 грн.+3481,00 грн.).

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

За приписами частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат пов'язаних із залученням спеціаліста в розмірі 500 гривень, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 92 КАС України витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи.

Суд звертає увагу на те, що зазначені витрати позивач поніс внаслідок укладення договору про надання консультаційних послуг за № 8 від 15.08.2017 року (а.с.194, 195), долучивши в подальшому довідку-розрахунок від 16.08.2017 року (а.с.180-183) як один з доказів, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги.

В той же час, питання щодо отримання висновку спеціаліста в межах даної адміністративної справи, судом під час її розгляду судом не вирішувалось.

В контексті вищенаведеного та з урахуванням вимог частини 1 статті 92 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що зазначені витрати позивача не підлягають до стягнення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з УМВС України в Івано-Франківській області (код 08592193) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) компенсацію за понаднормову роботу під час чергувань в слідчо-оперативних групах в розмірі 5 313 (п'ять тисяч триста тринадцять) гривень 19 копійок та компенсацію за неотриману щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 10 996 (десять тисяч дев'ятсот дев'яносто шість) гривень 23 копійки.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 25.10.2017.