Справа № 703/1216/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Прилуцький В.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Справа № 703/1216/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Безименної Н.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій та бездіяльності протиправними і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії та бездіяльності щодо невиплати їй пенсії з червня 2016 року;

- зобов'язання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком і сплатити заборгованість за період, починаючи з червня 2016 року.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу та зобов'язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком позивачу з 04.08.2016 р.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у 2006 році позивачу було призначено пенсію за віком, яку вона отримувала за місцем свого проживання: Луганська обл., Лутугінський р-н, с. Успенка.

26.07.2014 р. позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу (далі - ВПО) за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 24.11.2014 р. № .

З 24.11.2014 р. позивач перебуває на пенсійному обліку в Смілянському ОУПФУ Черкаської області як ВПО.

На підставі розпорядження Смілянського ОУПФУ Черкаської області від 01.07.2016 р. № 162486 позивачу було проведено перерахунок пенсії та визначено її загальний розмір 1298,60 грн.

03.08.2016 р. на засіданні Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО було вирішено відмовити позивачу у призначенні соціальних виплат на підставі Порядку, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 р. № 365, що зафіксовано протоколом засідання вказаної Комісії № 2.

04.08.2016 р. відповідачем прийнято розпорядження про закриття особового рахунку позивача, підставою в якому зазначено: «до з'ясування обставин».

У свою чергу, на підставі вказаного розпорядження від 04.08.2016 р. позивачу було припинено нарахування та виплату її пенсії з вказаної дати.

При цьому, судом першої інстанції у судовому засіданні встановлено, що підставою для припинення відповідачем позивачу нарахування та виплати пенсії стало протокольне рішення Комісії від 03.08.2016 р., яке прийнято через не підтвердження фактичного місця проживання позивача.

Безпосередньо Смілянським ОУПФУ Черкаської області не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії та протиправною бездіяльність щодо нездійснення відповідних пенсійних виплат з червня 2016 року, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності будь-яких правових підстав для припинення позивачу виплати її пенсії.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), постановою КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 р. № 637 (далі - Постанова № 637), Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 р. № 509 у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 509).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У ст. 2, 6 Закону № 1382-IV визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

У ст.ст. 1, 7, 12 Закону № 1706-VII закріплено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Пунктом 1 постанови КМУ № 637 передбачено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Згідно з п.п. 6, 71 Порядку № 509 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

У разі наявності підстав, передбачених ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Відповідно до ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, законодавством гарантовано право ВПО на отримання пенсії за місцем її фактичного проживання.

При цьому, статтею 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав для припинення особі виплати пенсії, які можуть бути застосовані виключно за рішенням територіального органу ПФУ або суду.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, жодного рішення про припинення позивачу виплати пенсії з підстав, визначених законодавством, Смілянським ОУПФУ не приймалося.

Більш того, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження апелянтом не було доведено наявності будь-яких правових підстав для припинення виплати позивачу пенсії.

Крім того, жодних належних і допустимих у розумінні ст. 70 КАС України доказів щодо невідповідності вказаної адреси фактичному місцю проживання позивача апелянтом суду не надано.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що станом на момент припинення позивачу виплати її пенсії, тобто станом на 04.08.2016 р., довідка про взяття її на облік як ВПО від 24.11.2014 р. № , в якій встановлено фактичне місце проживання позивача: Черкаська обл., Смілянський р-н, с. Сердюківка, вул. Берегова, 36, недійсною не визнавалася та не скасовувалася.

При цьому, посилання апелянта на лист Смілянської РДА про скасування довідки про взяття позивача на облік як ВПО /Т.1 а.с.47/ колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, по-перше, у вказаному листі датою скасування зазначеної довідки вказано 16.01.2017 р., а припинення виплати пенсії позивачу здійснено 04.08.2016 р., тобто набагато раніше, а по-друге, вказаний лист не містить ні дати його складання, ні реєстраційного номеру і його копія не завірена належним чином, що в сукупності взагалі вказує на невідповідність даного документу вимогам належності та допустимості доказів, закріпленим у ст. 70 КАС України.

Більш того, вказаний лист не є рішенням уповноваженого суб'єкта влади про зняття особи з обліку ВПО, прийнятим відповідно до Закону № 1706-VII та Порядку № 509.

У контексті викладеного судова колегія також відзначає й те, що пенсія є одним з основних джерел існування особи, право на її отримання визнається і гарантується Конституцією України та є важливою складовою соціального забезпечення людини, що в сукупності обумовлює важливість та необхідність ретельного дотримання органами ПФУ вимог законодавства та відповідного нормативно визначеного порядку при вирішенні питань щодо обмеження/припинення пенсійних виплат.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Таким чином, дослідивши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про протиправність дій Смілянського ОУПФУ щодо припинення виплати позивачу пенсії.

Крім того, перевіряючи оскаржувану постанову суду в межах апеляційної скарги, як того вимагає ч. 1 ст. 195 КАС України, апеляційний суд, враховуючи приписи Закону № 1058-IV, зокрема ст.ст. 46, 49, вважає обґрунтованим і правомірним задоволення судом першої інстанції позовних вимог з 04.08.2016 р. шляхом зобов'язання поновити нарахування і виплату пенсії позивачу, оскільки саме такий спосіб відновлення її порушеного права є достатньою і справедливою сатисфакцією у даному випадку і апелянтом не доведено зворотного.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом повно встановлено обставини даної справи, правильно застосовано норми матеріального та процесуального законодавства і ухвалено судове рішення у відповідності до ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області - залишити без задоволення, а постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді: