Справа № 806/1551/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"26" жовтня 2017 р. Справа № 806/1551/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення 30540,00 грн. ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 30 540,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач одноразову грошову (вихідну) допомогу при звільненні виплатив йому лише 30.05.2017 року, в той час як датою звільнення є 31.12.2016 року чим порушив норми трудового законодавства України.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.06.2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_3 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.12.2016 року по 30.05.2017 року в розмірі 30 541, 50 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції в Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15.06.2017 року та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що саме спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили службу в органах поліції не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_3 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області, на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області (а.с.21).

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 26.12.2016 року № 332 о/с ОСОБА_3 було звільнено з 31.12.2016 року зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу), вислуга років на день звільнення у пільговому обчисленні складає 24 роки 2 місяці 23 днів (а.с. 8).

При цьому, одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_3 було виплачено 30.05.2017 року, що не заперечується відповідачем відповідно до письмових пояснень (а.с.18).

Вважаючи свої права порушеними внаслідок затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі (постанова Верховного Суду України від 17 липня 2015 року у справі № 21-8а15).

Правовідносини з приводу проходження служби в Національній поліції та виплати грошового забезпечення врегульовані Законом України "Про Національну поліцію" та Порядком виплати грошового забезпечення поліцейських Національної поліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988.

Проте, зазначеними нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні поліцейського.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За таких обставин, у даній ситуації слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України, тому що спеціальним законом порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визначений.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 27.04.2016 року № К/800/28525/15, від 17.08.2016 року № К/800/22371/16.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За змістом ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок неврегулювання на момент звільнення позивача порядку виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 (в редакції від 23.12.2015) виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 07.11.2015 були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, саме право на отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції визначено спеціальним законом - Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992, а не Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992, як зазначає відповідач.

Крім того, відповідно до п.3 Закону України "Про внесення змін до деяких законів щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" № 900 від 23.12.2015 - пункт 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" доповнено абзацами такого змісту: "Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Отже, порядок обчислення та виплати під час звільнення ОСОБА_3 (26.12.2016) мав застосовуватись той, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Так, відповідно до п.10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським (зі змінами від 02.03.2016), особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача компенсації за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 30 541,50 грн.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Згідно ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" червня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10009

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Національної поліції в Житомирській області вул.Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10008

- ,