Справа № 727/9360/17
Суддя: Смотрицький В. Г.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/9360/17
Провадження № 2-а/727/379/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за адміністративним позовом Товариства о обмеженою відповідальністю «Глобус-2020» до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії посилаючись на те, що рішенням Чернівецької обласної ради №18-13/04 від 17.03.2004 року із змінами, внесеними рішенням №119-15/04 від 12.08.2004р., за клопотанням Чернівецької обласної державної адміністрації дано згоду на приватизацію незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою по вул. Ровенській, 7. Цим рішенням встановлено спосіб приватизації: продаж за конкурсом та обов'язкову умову приватизації: наявність програми (бізнес-плану) будівництва в рамках реалізації Програми розвитку туризму в Чернівецькій області на 2004- 2010 роки готельно-туристичного комплексу. Для проведення конкурсу даним рішенням створена конкурсна комісія, голові Чернівецької обласної ради доручено укласти з переможцем конкурсу договір купівлі-продажу.

ТОВ «Глобус-2020» стало переможцем конкурсу з приватизації незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою, у зв'язку з чим між позивачем і територіальними громадами сіл, селищ і міст Чернівецької області в особі Чернівецької обласної ради 11.11.2004р. було укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництва по вул. Рівненській, 7 в м. Чернівці. У пункті 1.2 договору купівлі-продажу зазначено, що придбаний позивачем об'єкт незавершеного будівництва розташований на земельній ділянці площею 8 га, яка відведена під будівництво дитячої лікарні з поліклінікою на підставі п.1.3 рішення Чернівецької обласної ради №119-15/04 від 12.08.2004р.

Позивача як переможця конкурсу пунктом 5.7 договору купівлі-продажу від 11.11.2004р. зобов'язано виконати умови конкурсу, зокрема, здійснити будівництво в рамках Програми розвитку туризму області на 2004-2010 роки Туристично-готельного комплексу, що включає в себе: будівництво готельного комплекту, туристичного комплексу та житлового комплексу, а також створити на об'єкті приватизації не менше 1250 робочих місць з безпечними та нешкідливими умовами праці.

Пунктом 5.4 договору купівлі-продажу позивача зобов'язано використовувати об'єкт приватизації за призначенням, визначеним рішенням 15 сесії Чернівецької обласної ради 4 скликання №119-15/04 від 12.08.2004р., пунктом 3.2 якого передбачено будівництво готелю та туристичного комплексу.

п.24 рішення 36 сесії VІІ скликання Чернівецької міської ради №847 від 04.09.2017 р. «Про розгляд звернень юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань» позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для проведення реконструкції частини незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою під готельно-туристичний комплекс та будівництво групи житлових будинків.

А тому просив визнати протиправним і скасувати це рішення відповідача, та зобов'язати його винести на розгляд чергової сесії, що відбудеться після набрання постановою суду законної сили, питання щодо надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобус-2020» на складання проекту відведення в оренду земельної ділянки по вул.Рівненській, 7-А, площею 6,3 га, як переможцю конкурсу, для проведення реконструкції частини незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою під готельно-туристичний комплекс та будівництво групи житлових будинків.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, зазначені у власних запереченнях на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Аналіз даної процесуальної норми свідчить про те, що особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод або інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень, які можуть проявлятися у формі рішень, дій або бездіяльності.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Вихід за межі позовних вимог можливий лише у виключних випадках.

Згідно з ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено наступне.

Земельним кодексом України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 N 10-рп/2010, положення частини 1 статті 143 Конституції України, згідно з якою органи місцевого самоврядування "вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти так, що вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень. Органи місцевого самоврядування відповідно до Земельного кодексу України вирішують питання про розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, та при вирішенні таких питань ці ради виступають як суб'єкти владних повноважень.

Отже, виходячи з приписів норм чинного законодавства та зазначеного рішення Конституційного Суду України, спір, який виник між сторонами у даній справі, є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що пунктом 1.3 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів № 216/13 від 06.04.1991 року управлінню капітального будівництва Чернівецького облвиконкому було відведено під будівництво дитячої лікарні та поліклініки земельну ділянку площею 8 га по вул. Ровенській, 7 в м. Чернівці за рахунок земель Придністровської дослідної станції садівництва, що розміщені в межах адміністративних границь міста Чернівців. Підставою вказаного рішення було рішення Чернівецького облвиконкому від 16.05.1990 року № III та лист Держагропрому УРСР від 22.08.1990 року № 34- 6-7/12.

Рішенням Чернівецької обласної ради №18-13/04 від 17.03.2004 року із змінами, внесеними рішенням №119-15/04 від 12.08.2004р., за клопотанням Чернівецької обласної державної адміністрації дано згоду на приватизацію незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою по вул. Рівненській, 7. Цим рішенням встановлено спосіб приватизації: продаж за конкурсом та обов'язкову умову приватизації: наявність програми (бізнес-плану) будівництва в рамках реалізації Програми розвитку туризму в Чернівецькій області на 2004- 2010 роки готельно-туристичного комплексу. Для проведення конкурсу даним рішенням створена конкурсна комісія, голові Чернівецької обласної ради доручено укласти з переможцем конкурсу договір купівлі-продажу.

Судом встановлено, що ТОВ «Глобус-2020» стало переможцем конкурсу з приватизації незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою, у зв'язку з чим між позивачем і територіальними громадами сіл, селищ і міст Чернівецької області в особі Чернівецької обласної ради 11.11.2004р. було укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництва по вул. Рівненській, 7 в м. Чернівці. У пункті 1.2 договору купівлі-продажу зазначено, що придбаний позивачем об'єкт незавершеного будівництва розташований на земельній ділянці площею 8 га, яка відведена під будівництво дитячої лікарні з поліклінікою на підставі п.1.3 рішення Чернівецької обласної ради №119-15/04 від 12.08.2004р.

Позивача як переможця конкурсу пунктом 5.7 договору купівлі-продажу від 11.11.2004р. зобов'язано виконати умови конкурсу, зокрема, здійснити будівництво в рамках Програми розвитку туризму області на 2004-2010 роки Туристично-готельного комплексу, що включає в себе: будівництво готельного комплекту, туристичного комплексу та житлового комплексу, а також створити на об'єкті приватизації не менше 1250 робочих місць з безпечними та нешкідливими умовами праці.

Пунктом 5.4 договору купівлі-продажу позивача зобов'язано використовувати об'єкт приватизації за призначенням, визначеним рішенням 15 сесії Чернівецької обласної ради 4 скликання №119-15/04 від 12.08.2004р., пунктом 3.2 якого передбачено будівництво готелю та туристичного комплексу.

В статті 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно в разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Згідно з ст.8 Земельного кодексу України станом на момент укладення угоди про приватизацію об'єкта нерухомості (11.11.2004 року) до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин на території області належить, зокрема, розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Станом на 1991 рік згідно рішення № 216/13 п.1.3 земельна ділянка розміром 8 га була відведена (передана у користування та закріплена) управлінню капітального будівництва облвиконкому за рахунок земель Придністровської дослідної станції садівництва.

Отже, Відповідач своїм рішенням погодився, що для виконання завдань по будівництву та обслуговуванню об'єкта незавершеного будівництва по вул. Рівненській, 7 необхідно 8,0 га території.

Судом встановлено, що протягом усього часу дії вказаного рішення виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів у нього (пункт 1.3.), на відміну від інших, жодні зміни не внесені.

Виходячи із зазначеного земельна ділянка не переходила до земель запасу міста Чернівці та перебувала у фактичному користуванні Позивача. Відповідачем не надано відповідного рішення Чернівецької міської ради про віднесення вказаної земельної ділянки до земель запасу.

Такий висновок суду ґрунтується на рішенні Конституційного Суд України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, частин 1,10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) де останній зазначив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, статтями 377 ЦК України та 120 ЗК України закріплюються одночасний перехід до набувача права власності на земельну ділянку і розташовану на ній нерухомість: до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором.

Судом також встановлено, що з метою отримання в оренду вказаної земельної ділянки для реалізації своїх обов'язків переможця конкурсу позивач неодноразово звертався до Чернівецької міської ради та міського голови, що підтверджується поданими заявами та клопотанням.

Рішенням 25 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 28.02.2008р. №527 ТОВ «Глобус-2020» надано дозвіл на реконструкцію під готельно-туристичний комплекс частини незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою та будівництво групи житлових будинків на земельній ділянці по вул. Рівненській, 7.

Рішення щодо решти частини земельної ділянки відповідачем не приймалось.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази, а також враховуючи той факт, що Позивач вже неодноразово звертався до Відповідача з клопотанням про надання в оренду земельної ділянки по вул. Рівненській, 7 площею 8,0 га, суд вважає, що відповідач належними чином клопотання позивача не розглянув.

Вирішуючи спір по суті та скасовуючи оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування, суд виходить з пріоритетності права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. (ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних прав).

Рішенням, що оскаржується, порушені права позивача як переможця конкурсу та сторони договору купівлі-продажу об'єкта приватизації від 11.11.2004 року, оскільки на підставі цього договору у позивача виникли права і обов'язки, які він не може реалізувати у зв'язку з їх прийняттям.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Так, у Рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 Європейський Суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Також, у Рішенні «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 Європейський Суд з прав людини зазначив, що Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних.

Положеннями ст.ст.116, 118, 121, 122 ЗК України визнаються повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Статтею 3 Закону України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва" визначено, що продаж об'єктів незавершеного будівництва здійснюється на відкритих аукціонах разом із земельними ділянками, на яких розташовані такі об'єкти.

У відповідності до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частиною 3 статті 123 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Відповідний орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже вищевказаними положеннями ЗК України визначено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з положеннями ч.1ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 постанови №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» вказав про те, що з огляду на зазначену норму (ч.3 ст.2 КАС України) під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

В цьому контексті необхідно зазначити про те, що по суті на цьому також наголошується і в Рекомендації Комітету Ради Європи №R (2004) 20 щодо судового перегляду адміністративних актів, згідно якої суди повинні мати можливість здійснювати контроль будь-якого порушення закону, включаючи недотримання органом влади процедурних норм і зловживання повноваженнями (принцип 1 Рекомендації). Також, за практикою ЄСПЛ суди мають перевіряти не лише факти перевищення повноважень суб'єктами влади, а й усувати несправедливість в їх роботі (порушення принципів верховенства права, пропорційності та забезпечення рівноваги інтересів, раціональності, дотримання вимог управлінських процедур, права особи на взяття участі в ухваленні рішення щодо неї тощо).

Отже, виходячи з викладеного та аналізуючи підстави звернення Позивача до сесії Чернівецької міської ради з заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 6,3 га як переможцю конкурсу, для проведення реконструкції частини незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою під готельно-туристичний комплекс та будівництво групи житлових будинків має першочергове право на отримання відповідної земельної ділянки та розгляд його відповідного звернення. В положеннях ЗК України не зазначено про такі підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як набуття права оренди на земельні ділянки на земельних торгах.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні в справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 року Європейський Суд зазначив, що поняття «майно» у статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що складають активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як «майно» в цілях даного положення.

Зміст конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також в цьому рішенні Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції може застосовуватися для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей у майбутньому.

В даному випадку, виходячи з викладеного та з урахуванням предмету спору, сукупності досліджених обставин справи та доказів, при зверненні Позивача до сесії Чернівецької міської ради з приводу отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у оренду суд вважає, що позивач, як переможець конкурсу, мав правомірні очікування на реалізацію свого законного права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для проведення реконструкції частини незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою під готельно-туристичний комплекс та будівництво групи житлових будинків.

Європейський Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (Рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (заява №31107/95, п.58, ЕСНR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (Рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994 року (п.42) та Рішення у справі «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року (пп.49-62). Також Суд нагадав, що будь-яке втручання державного органу на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи; необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу; необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (пп.69,73 Рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» від 23.09.1982 року. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (п.50 Рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року).

Отже, встановлені обставини справи та досліджені докази, вищезазначені законодавчі акти та судова практика Європейського суду з прав людини, з огляду на положення ч.2 ст.71 КАС України свідчать про те, що відповідачем у справі Чернівецькою міською радою не доведено правомірність свого рішення зазначеного в п.24 №847 від 04.09.2017 року про відмову ТОВ "Глобус 2020" в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Натомість, стороною позивача доведено протиправність та підстави для скасування рішення п.24 рішення 36 сесії VІІ скликання Чернівецької міської ради №847 від 04.09.2017 р., яким позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для проведення реконструкції частини незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою під готельно-туристичний комплекс та будівництво групи житлових будинків.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. "г" ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, а також про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 8, 116, 118, 121 - 123, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст. 32, 54, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 2, 17, 159, 161, 162 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п.24 рішення 36 сесії VII скликання Чернівецької міської ради №847 від 04.09.2017 р. «Про розгляд звернені) юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань».

Зобов'язати Чернівецьку міську раду винести на розгляд чергової сесії, що відбудеться після набрання постановою суду законної сили, питання щодо надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобус-2020» на складання проекту відведення в оренду земельної ділянки по вул.Рівненській, 7-А, площею 6,3 га, як переможцю конкурсу, для проведення реконструкції частини незавершеного будівництва дитячої лікарні з поліклінікою під готельно-туристичний комплекс та будівництво групи житлових будинків.

З постановою в повному обсязі особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 27.10.2017 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: