Справа № 826/11272/16
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України , третя особа: ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_2 з позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, ОСОБА_4, в якому просить:

- визнати дискримінаційними і такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили з моменту прийняття 14.03.2016 п. 3 «Змін, що вносяться до Постанов Кабінету Міністрів України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №167 від 14.03.2016 «Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України» в частині слів «починаючи з 1 липня 2016 р. виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»;

- визнати дискримінаційними і такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили абзац 4 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» у редакції зі змінами, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України №167 від 14.03.2016 та №365 від 08.06.2016 в частині слів "починаючи з 1 липня 2016 р. виплата соціальних виплат за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»;

- визнати нечинним з 01.07.2016 абзац 4 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» у редакції зі змінами, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України №167 від 14.03.2016 та №365 від 08.06.2016 в частині слів «починаючи з 1 липня 2016 р. виплата соціальних виплат за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України» від 14.03.2016 №167 внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яким п. 1 останньої викладено у такій редакції:

«Установити, що: призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., N 81, ст. 2296; 2015 р., N 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором;

призначені починаючи з 1 травня 2016 р. внутрішньо переміщеним особам пенсії (щомісячне довічне грошове утримання), усі види соціальної допомоги та компенсації, довічні державні стипендії, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, виплачуються через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»;

починаючи з 1 липня 2016 р. виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»;

для ідентифікації одержувачів пенсій, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати їм пенсій здійснюється емісія платіжних карток, які одночасно є пенсійним посвідченням, із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.

Строк дії карток, які одночасно є пенсійним посвідченням, встановлюється до трьох років за умови проходження фізичної ідентифікації клієнта в установах Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» перші 2 рази кожні шість місяців, у подальшому - кожні 12 місяців. Після завершення строку дії картки вона перевипускається за рахунок Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

За відсутності проходження фізичної ідентифікації одержувачів пенсій Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» зупиняє видаткові операції за поточним рахунком до моменту звернення клієнта та щомісяця повідомляє Мінфіну.

Зазначені у цьому пункті виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати".

Так, п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 №637 у редакції зі змінами, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України від 14.03.2016 №167 та від 08.06.2016 №365, установлено, що починаючи з 1 липня 2016 р. виплата соціальних виплат за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Вважаючи п. 1 (у наведеній частині) Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» у редакції зі змінами, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України №167 від 14.03.2016 року та №365 від 08.06.2016 року, дискримінаційним та таким, що не відповідає приписам актів вищої юридичної сили, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи доводи, покладені в обґрунтування заявлених позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи, а оскаржуваний пункт Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 №637 винесено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії довідки від 25.11.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перемістилась з тимчасово окупованої території у АДРЕСА_1.

У той же час, за твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві, з огляду на прийняття оскаржуваної Постанови від 14.03.2016 №167, виплата соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб здійснюється виключно через рахунки Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

На підтвердження вказаного у матеріалах справи також міститься копія листа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 20.04.2016 №03-27, яким позивача повідомлено, що оскільки ОСОБА_2 не відкрила поточний рахунок в установі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», здійснювати виплату для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на розрахунковий рахунок іншої банківської установи є порушенням норм чинного законодавства

На підставі викладеного, вважаючи незаконним обмеження власного права на отримання соціальних виплат виключно через установи Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» без власного волевиявлення на це, позивач звернулась до суду з розглядуваними позовними вимогами.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Так, для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди на підставі частини 3 статті 2 КАС України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів Нормативно-правовим актом, який встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, є Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із принципів діяльності Кабінету Міністрів України є здійснення виконавчої влади на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України.

Здійснення повноважень Кабінету Міністрів України визначено ст. 41 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», відповідно до якої Кабінет Міністрів України спрямовує свою діяльність на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного акту Кабінету Міністрів України, останній містить у собі правові норми, спрямовані на регулювання виплат соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Так, основним нормативно-правовим актом, який встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, є Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Перереєстрація безробітних, яких у подальшому було зареєстровано як внутрішньо переміщені особи, здійснюється державною службою зайнятості за місцем перебування фактичного проживання особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Кабінет Міністрів України: 1) координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону; 2) забезпечує проведення моніторингу внутрішнього переміщення осіб, спрямовує діяльність органів виконавчої влади на усунення обставин (умов), що сприяли внутрішньому переміщенню осіб, захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, сприяння поверненню таких осіб до залишеного місця проживання та їх реінтеграції; 3) у разі настання обставин, зазначених у статті 1 цього Закону, які спричинили масове (більше 100 тисяч осіб) переміщення громадян України, або у разі продовження дії обставин, зазначених у статті 1 цього Закону, понад 6 місяців затверджує комплексні державні цільові програми щодо підтримки та соціальної адаптації внутрішньо переміщених осіб із визначенням джерел та обсягів фінансування, контролює їх виконання; 4) здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Постановою № 167 внесено зміни до деяких постанов Уряду, зокрема, до постанови від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

На переконання колегії суддів, метою прийняття проекту акту є збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; забезпечення виплати пенсійних і соціальних допомог; недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат, запобігання фінансування тероризму.

Постановою № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Постанова № 365 є спеціальним нормативно-правовим актом, виданими на вимогу Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», що встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Разом з тим, Постанова № 365 прийнята з метою удосконалення системи призначення здійснення контролю за соціальними виплатами внутрішньо переміщеним особам.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувана постанова була прийняття на виконання вищезазначених положень Законів та з метою реалізації політики у сфері соціального захисту переміщених осіб, то надання АТ «Ощадбанку» статусу уповноваженого банку в межах зазначеної програми здійснено Кабінетом Міністрів України на виконання Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та в межах наданих законом Кабінету Міністрів України повноважень.

При цьому оскаржувані постанови не тільки надає можливість забезпечити здійснення адресних виплат через установи уповноважено банку, але и водночас не позбавляє права відповідних одержувачів коштів, отримати такі виплати, та, за необхідності і бажання, розмістити отриманні кошти в будь-якій іншій банківській установі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з вказаних як у позовній заяві так і апеляційній скарзі обґрунтувань вбачається, що оскарження позивачем даних законодавчих положень пов'язується виключно з особистим небажанням останньої відкривати розрахунковий рахунок в установі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». При цьому, ані у позовній заяві, ані у апеляційній скарзі, ані під час судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем не наведено обставин, з якими позивач у дійсності пов'язує факт дискримінації власних прав та інтересів, тобто обмеження останніх, оскільки п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 №637 у редакції зі змінами, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України від 14.03.2016 №167 та від 08.06.2016 №365, позивача не позбавлено права, а лише передбачено порядок його реалізації.

Варто звернути увагу на те, що в як в своєму адмінпозові так і в апеляційній скарзі, позивач акцентує особливу увагу на тому, що внесені Кабінетом Міністрів України зміни є такими, що порушують її права, дискримінуючи їх.

Так, поняття «дискримінація» розкриває Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 якого, дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються (ч.ч. 1 та 2 ст. 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»).

Частина третя статті 6 вказаного Закону зазначає, що не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме, зокрема, спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

В свою чергу, як зазначено у пунктах 48, 49 рішення Європейського суду з прав людини від 07.11.2013 «Справа Пічкур протни України» практикою суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс протни Сполученого королівства», заява № 36042/97).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо не має розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (рішення від 21.02.1997 у справі «Ван Раалте проти Нідерландів».

З огляду на зазначене, на думку колегії суддів, дії Уряду є правомірними, ґрунтуються на положеннях законодавства України, а відтак не спрямовані на дискримінацію особи за ознакою місця проживання, переслідують легітимні та конкретно визначені цілі. а отже відсутні підстави для висновку про дискримінаційний характер дій Відповідача.

Враховуючи все вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що Постанови № 167 та № 365 не є тими нормативно-правовим актом, які мають дискримінаційний характер в силу Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», а отже у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог шляхом їх скасування.

Крім того, колегія суддів звертає особливу увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 року №689 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесено зміни до п. 1 постанови КМУ від 05.11.2014 року №637, зокрема: пункт 1 викласти в такій редакції:

« 1. Установити, що:

призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 p., № 81, ст. 2296; 2015 p., № 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Соціальні виплати особам з інвалідністю І групи та особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовими заявами можуть проводитись публічним акціонерним товариством «Укрпошта» з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб; …»

Таким чином, станом на час розгляду даної адміністративної справи, відповідачем усунуто порушення прав позивача, які на думку самого позивача були допущені Кабінетом Міністрів України.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 183, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма