Справа № 750/2498/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року м. Київ К/800/24233/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Горбатюка С.А., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської міської ради (далі також - відповідач) про визнання протиправною триваючу бездіяльності відповідача з приводу нерозгляду на пленарному засіданні ради його заяв із земельних питань про першочергове відведення земельної ділянки, надання дозволу, вилучення тощо, що подані протягом 2016 - 2017 років; зобов'язання відповідача розглянути його заяви із земельних питань від 08 лютого 2017 року на найближчому пленарному засіданні ради; стягнення з відповідача 10000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої триваючою бездіяльністю при розгляді заяв із земельних питань.

Деснянський районний суд міста Чернігова постановою від 15 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовив повністю.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення, та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у своїх запереченнях на касаційну скаргу посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції виходив з того, що заяви позивача від 08 лютого 2017 року розглянуто відповідачем по суті з ухваленням відповідних рішень, а тому відповідача не можна вважати таким, що допустив протиправну бездіяльність у розгляді вказаних заяв. Вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача з приводу нерозгляду ним на пленарному засіданні його заяв із земельних питань (про першочергове відведення земельної ділянки, надання дозволу, вилучення тощо), поданих протягом 2016 - 2017 років, є неконкретизованою оскільки, всупереч вимогам протокольної ухвали суду позивачем не надано доказів надання відповідачу відповідних заяв та не подано до суду уточненої позовної заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

08 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявами про надання йому дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, розташованих між будинками АДРЕСА_1 зокрема: для садівництва та городництва площею 0.12 га, для будівництва житлового будинку площею 0.10 га, для будівництва індивідуального гаражу площею 0.01 га та для індивідуального дачного будівництва площею 0.10 га.

23 лютого 2017 року позивачу письмово повідомлено про направлення вказаних вище заяв на попередній розгляд Управлінню архітектури та містобудування Чернігівської міської ради для надання висновку щодо можливості надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, про які йдеться в заявах від 08 лютого 2017 року.

За приписами частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, Земельний кодекс України визначає чіткий алгоритм розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини такої відмови.

Відповідно до п. 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судами попередніх інстанцій, 21 квітня 2017 року відповідачем на пленарному засіданні ради розглянуто заяви позивача від 08 лютого 2017 року, при цьому ухвалено рішення № 19/VІІ-18, яким з урахуванням негативних висновків управління архітектури та містобудування міської ради від 20 березня 2017 року № 01-18/502, від24 березня 2017 року № 01-18/575, від 24 березня 2017 року № 01-18/576 ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих між присадибними ділянками № 61, № 83 по вулиці Нахімова в м. Чернігові, зокрема: для садівництва та городництва площею 0.12 га, для будівництва житлового будинку площею 0.10 га, для будівництва індивідуального гаражу площею 0.01 га та для індивідуального дачного будівництва площею 0.10 га.

З наведеного вбачається, що заяви позивача від 08 лютого 2017 року розглянуто відповідачем по суті з ухваленням відповідних рішень, а тому підстави для задоволення позовних вимог стосовно визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання відповідача розглянути заяви від 08 лютого 2017 року на пленарному засіданні та надати відповідь за наслідками розгляду даних заяв, є необґрунтованими.

Вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача з приводу нерозгляду ним на пленарному засіданні його заяв із земельних питань (про першочергове відведення земельної ділянки, надання дозволу, вилучення тощо), поданих протягом 2016 - 2017 років, є неконкретизованою, оскільки позивачем не вказано дати заяв, поданих ним на адресу відповідача в зазначений період. Позивачем не виконано вимогу суду і не надано уточненого позову, в якому необхідно було чітко визначити по яких-саме заявах (із зазначенням дати їх складення і подання адресату) відповідачем допущено бездіяльність, не надано суду копії цих заяв в якості доказу звернення з ними до відповідача та залишення їх відповідачем без розгляду, а тому суд першої інстанції обґрунтовано залишив без задоволенні і ці позовні вимоги.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною другою статті 23 Цивільного Кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи встановлені судами обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав недоведеності її спричинення діями відповідача, відсутності належних доказів, що підтверджують сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, діями або бездіяльністю кого вони заподіяні та у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що важливі для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді С.А. Горбатюк

Т.Г. Стрелець