Справа № 815/3202/17
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3202/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Сердюк І.С.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеської області, третя особа: селянське (фермерське) господарство «НІНА» про визнання відмови неправомірною та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеської області, третя особа: селянське (фермерське) господарство «НІНА» в якому просить суд, з урахуванням поданих уточнень:

-визнати неправомірною відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 03.07.2017 року № П -11004/0-5804/6-17 щодо дачі згоди на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку розміром 37.07 га, розташовану на території Старомаяківської сільської Ради Ширяївського району, яка знаходилась у користуванні - ОСОБА_4 за Державним актом на право постійного користування серії 1-ОД № 005557 розміром 37.07 га щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на ім'я - ОСОБА_1 та присвоєння кадастрового номера вказаній земельній ділянці;

-зобов'язати Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області дати згоду на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку розміром 37.07 га, розташовану на території Старомаяківської сільської Ради Ширяївського району, яка знаходилась у користуванні ОСОБА_4 за Державним актом на право постійного користування серії 1-ОД № 005557 розміром 37.07 га щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі на ім'я - ОСОБА_1 та присвоєння кадастрового номера вказаній земельній ділянці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є належним користувачем оскаржуваної земельної ділянки. Батько (ОСОБА_4П.) отримав земельну ділянку в постійне користування відповідно до діючого на той час Земельного кодексу України 1992 року, який передбачав передачу земельних ділянок, які знаходяться у державній власності в постійне користування для ведення селянського фермерського господарства.

Відповідно, державою забезпечувалось можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного користування.

Позивач вважає, що відповідач відмовляючи у наданні згоди на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку розміром 37, 07 га, розташовану на території Старомаяківської сільської Ради Ширяївського району, яка знаходилась у користуванні - ОСОБА_4 за Державним актом на право постійного користування серії 1-ОД № 005557 розміром 37, 07 га , встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі на ім'я - ОСОБА_1 та присвоєння кадастрового номера вказаній земельній ділянці Головне управління Держагеокадастру в Одеській області порушує його права землекористувача і вказані права підлягають судовому захисту відповідно до ст. 152 ЗК України.

Представник відповідача проти позову заперечував. В обґрунтування заявленої правової позиції надав письмові заперечення в яких зокрема зазначив, що до ГУ Держгеокадастру в Одеській області надійшла заява гр. ОСОБА_1 вх. № П-18736/0/5-16 від 30.11.2016 р. та за № П-11004/0-5804/6-17 від 07.06.2017 р., за результатами їх розгляду надані мотивовані відповіді від 16.12.2016 № П-18736/0-7939/6-16 та від 03.07.2017 р. № П-11004/0-5804/6-17 якою відмовлено у наданні згоди на відновлення земельної ділянки на підставі того, що позивач відповідно до доданих до заяви матеріалів, зокрема Державного акту на право постійного користування землею серія І-ОД № 005557 не є землекористувачем вказаної у клопотанні земельної ділянки.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Для ведення селянського (фермерського ) господарства ОСОБА_4 (батьку) на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Ширяївської районної Ради народних депутатів Ширяївського району Одеської області від 27.09.2001 року за № 240 надана у постійне користування земельна ділянка площею 37, 07 гектарів, яка розташована на території Старомаяківської сільської Ради Ширяївського району Одеської області (а/с. 13).

На підставі цього виданий Державний акт на право постійного користування серії 1 -ОД № 003557, який зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право постійного користування землею 17.12. 2001 року за № 227 (а/с. 12).

ОСОБА_4 25.04.2003 року зареєстрував селянське (фермерське ) господарство «Ніна ».

Відповідно до п.5.1. Статуту СФГ « Ніна » (в редакції на час створення фермерського господарства) було вказано, що «земельна ділянка розміром 37.07 га за Державним актом 1- ОД № 005557 на право постійного користування та земельна ділянка розміром 3.37 га за Державним актом на право приватної власності на землю передана саме для ведення селянського (фермерського ) господарства».

Вказана земельна ділянкам використовувалась за цільовим призначенням, веденням селянського (фермерського) господарства.

28.06.2016 року ОСОБА_4 помер (а/с. 15).

ОСОБА_1 30.05.2016 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається із: земельної ділянки площею 3,3709 гектари (в тому числі по сільськогосподарським угіддям: ріллі - 3,3709 га) у межах згідно з планом, розташованої на території Старомаяківської сільської ради Ширяївського району Одеської Області для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрованої 21 лютого 2017 року відділом у Ширяївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 455675, виданого 14 грудня 2001 року Ширяївською районною радою Ширяївського району в Одеської області на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Ширяївської районної ради Ширяївського району Одеської області від 27 вересня 2001 року № 240, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 974, кадастровий номер земельної ділянки - :01:001:0823 (а/с. 18).

До Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшла заява гр. ОСОБА_1 за вх. № П-18736/0/5-16 від 30.11.2016 про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 37,07 га розташовану на території Старомаяківської сільської ради Ширяївського району, яка знаходилась у користуванні - ОСОБА_4 за Державним актом на право постійного користування серія 1-ОД № 005657 розміром 37, 07 га щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на імя - ОСОБА_1 та присвоєння кадастрового номера вказаній земельній ділянці (а/с. 40).

За наслідками розгляду заяви Головним управлінням надана мотивована відповідь від 16.12.2016 № П-18736/0-7939/6-16, якою відмовлено у наданні згоди на відновлення земельної ділянки.

Зокрема, вказано що відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», у разі відновлення меж земельної ділянки надається згода власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності органу уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем.

Тобто, згоду на відновлення меж земельної ділянки, можливо отримати користувачу земельної ділянки (а/с. 41).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався із заявою за вх. № П-11004 від 07.06.2017 року про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 37,07 га розташовану на території Старомаяківської сільської ради Ширяївського району, яка знаходилась у користуванні - ОСОБА_4 за Державним актом на праві постійного користування серія 1-ОД № 005557 розміром 37,07 га щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на імя - ОСОБА_1 та присвоєння кадастрового номеру вказаній земельній ділянці.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серія 1-ОД № 005557 право постійного користування зареєстровано за ОСОБА_4, що не свідчить про виникнення у позивача будь-яких прав на земельну ділянку.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи з вимог статті 83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території Старомаяківської сільської ради Ширяївського району Одеської області територіальній громаді з визначенням її власником Старомаяківської сільської ради.

Згідно вимог частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Приписами частини першої статті 14 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право, зокрема продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Статтею 23 цього Закону передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону України «Про фермерське господарство»).

Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

За положеннями статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України, та частини другої статті 1021 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, а згідно з частиною 2 цієї ж статті, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що оскільки між власником спірної земельної ділянки та головою ФГ «НІНА» не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб, право користування припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись приписами ст. ст. 6-8, 11, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

24 жовтня 2017 року.