Справа № 580/12/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 р. Справа № 580/12/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 01.08.2017р. по справі № 580/12/17

за позовом ОСОБА_1

до Будильського сільського голови ОСОБА_2 , Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області , Лебединської районної ради , Лебединської районної державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_2 (надалі по тексту відповідач-1), Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області (надалі по тексту відповідач-2), Лебединської державної районної адміністрації Сумської області (надалі по тексту відповідач-3), Лебединської районної ради Сумської області (надалі по тексту відповідач-4), в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив суд:

-визнати протиправними дії сільського голови ОСОБА_2 щодо несвоєчасного надання відповіді на заяву №170 від 03.06.2016 р.;

-визнати протиправними дії сільського голови ОСОБА_2 щодо надання відповіді не по суті запитання, ненадання інформації на питання 7 і 7,1 заяви № 170 від 03.06.2016 р.;

-зобов»язати відповідача повторно розглянути питання 7 та 7,1 заяви №170 від 03.06.2016 р. у відповідності до Закону України «Про звернення громадян»;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 01.08.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_2 та Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, Лебединської державної районної адміністрації Сумської області, Лебединської районної ради Сумської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Лебединського районного суду від 01.08.2017 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Відповідно до ст.. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 03.06.2016 року звернувся до сільського голови із заявою № 170, в якій порушив 7 питань, зокрема, повідомити назву, склад, кількість, технічні характеристики хімічних речовин, які зберігаються на хімічному складі с. Будилка та причини їх не вивезення.

Звернення позивача було розглянуто головою Будильської сільської ради в місячний термін і позивачу 01.07.2016 року надано відповідь, зареєстровану в журналі вихідної кореспонденції за № 02-20/611.

В наданій позивачу відповіді на питання під №№ 7, 7.1 зазначено, що хімічні засоби, які зберігаються на території сільської ради є неопізнаними, надано інформацію щодо фінансування програми та кількості вивезених неопізнаних заборонених та непридатних до використання хімічних засобів, а також щодо їх залишків, повідомлено про укладення з Лебединською РДА договору про їх ліквідацію.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно вимог ст. 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані зокрема:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 03.06.2016 року в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», звернувся із заявою № 170 до голови Будильської сільської ради ОСОБА_2, у п.7, 7.1 якої, просив його поінформувати:

- чи ідентифіковані відходи хімікалій з хімічного складу в с. Будилка, чи віднесені до категорій і класифікаційних груп, виходячи з їх походження,складу, стану, небезпеки для довкілля, здоров»я людини, технологічних можливостей утилізації;

-про екологічну небезпеку від перебування на хімічному складі в с. Будилка відходів хімікалій, повідомити їх назву, кількість, клас небезпеки, їх склад тобто перерахувати отруйні та небезпечні речовини з яких складаються хімікати і на які речовини розкладаються, а також вплив хімікатів на здоров»я людей і землю та межу їх розповсюдження;

-про причини за яких зазначені хімікати до сьогодні не вивезені.

За змістом листа голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області від 01.07.2016 року №02-20/611 позивачу було надано відповідь на п. 7 його заяви за № 170 від 03.06.2016 року, зокрема, позивача повідомлено, що в 2014 році згідно рішення Будильської сільської ради було виділено 400 тис. грн. на ліквідацію неопізнаних заборонених і непридатних до використання хімічних засобів рослин на території Будильської сільської ради, кошти були перераховані до районного консолідованого фонду. В тому ж році з території Будильської сільської ради були вивезені неопізнані заборонені і непридатні до використання хімічні засоби рослин та тари від них в кількості 10997 кг. Залишилось на території Будильської сільської ради приблизно 4 тони неопізнаних непридатних до використання хімічних засобів рослин. Договір на ліквідацію неопізнаних непридатних до використання хімічних засобів рослин був укладений Лебединською РДА.

Отже, листом від 01.07.2016 року №02-20/611 за підписом голови Будильської сільської ради підтверджується, що позивачу було надано відповідь на питання №7 його заяви за № 170 від 03.06.2016 року, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині визнання протиправними дій сільського голови ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на питання № 7 заяви № 170 від 03.06.2016 року та зобов»язання відповідача повторно розглянути питання № 7 заяви № 170 від 03.06.2016 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не було повідомлено позивача про вплив хімікатів на здоров»я людей і землю та межу їх розповсюдження колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у листа голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області від 01.07.2016 року №02-20/611 повідомлено позивача, хімічні засоби рослин є неопізнаними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідь позивачу на заяву № 170 від 03.06.2016 року надана з дотриманням строків встановлених законом, виходячи з наступного.

З листа Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області від 01.07.2016 року №02-20/611 вбачається, що відповідь на заяву позивача № 170 від 03.06.2016 року Будильською сільською радою Лебединського району Сумської області було надано 01.07.2016 року.

Вказана обставина підтверджується копією журналу вихідної інформації за 2016 рік №02-20 (а.с.76) згідно записів якого відповідь на запит була відправлена позивачу 01.07.2016 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що строк надання відповіді на звернення позивача від 03.06.2016 року, передбачений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» відповідачем не пропущений, а тому вимоги позивача щодо визнання протиправними дій сільського голови ОСОБА_2 щодо несвоєчасного надання відповіді на заяву № 170 від 03.06.2016 року задоволенню не підлягають.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідь на його заяву від 03.06.2016 року № 170 була надана з порушенням строків встановлених Законом України «Про звернення громадян» колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки копією журналу вихідної інформації за 2016 рік №02-20 (а.с.76) підтверджено, що відповідь на запит позивачу була відправлена 01.07.2016 року, тобто у строки встановлені Законом України «Про звернення громадян».

При цьому, колегія суддів зазначає, що у вказаному вище листі головою Будильської сільської ради зазначено про наявність на території Будильської сільської ради приблизно 4 тони неопізнаних непридатних до використання хімічних засобів рослин, однак не зазначено про причини за яких хімічні засоби рослин не вивезені.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про ненадання головою Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області відповіді на питання № 7.1 заяви позивача № 170 від 03.06.2016 року, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій сільського голови ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на питання № 7.1 заяви № 170 від 03.06.2016 року та зобов»язання відповідача повторно розглянути питання № 7.1 заяви № 170 від 03.06.2016 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Щодо вимог в частині вирішення питання розподілу судових витрат пов»язаних з переїздом до іншого населеного пункту колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Згідно зі статтею 91 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивачеві, як особі яка не має постійного місця роботи може бути виплачена компенсація за відрив від звичайних занять під час участі в судових засіданнях.

Відповідно до п. 3 додатку до постанови Кабінету Міністрів України "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" № 590 від 27 квітня 2006 року компенсація за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові у зв'язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Відповідно до п. 5 додатку вказаної постанови компенсація витрат пов»язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб»єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не може перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Так, згідно з журналом судових засідань, позивач брав участь в судових засіданнях: 31.01.2017 р. - 14 хв., 06.02.2017 р. - 8 хв., 01.03.2017 р. - 32 хв., 14.03.2017 р. - 41 хв., 06.04.2017 р. - 34 хв., 26.05.2017 р. - 2 год. 14 хв., 01.08.2017 року - 1 год. 6 хв.

Як вбачається з квитанцій наданих позивачем в підтвердження вартості переїзду до суду позивачем сплачено за проїзд у розмірі 58,88 грн.

Виходячи з мінімальної заробітної плати 3200 грн. середньоденна компенсація за відрив від звичайних занять розраховується наступним чином: 3200 : 20 робочих дні = 160 грн., втрати за 1 годину - 160:8 = 20 грн., втрати за 1 хвилину - 20 : 60 = 0.34 грн.

Отже, позивачу можливо компенсувати витрати за 31.01.2017 р. в розмірі 4,76 грн (0,34 х 14), за 06.02.2017 р. в розмірі 2.72 грн. (0.34 х 8), за 01.03.2017 року в розмірі 10.88 грн. (0,34 х 32), за 14.03.2017 р. в розмірі 13.94 грн. (0.34 х 41), за 06.04.2017 року в розмірі 11.56 грн. (0,34 х 34), за 26.05.2017 року в розмірі 45.56 грн. (0,34 х 134), за 01.08.2017 року в розмірі 22.44 грн. (0,34 х 66)

Таким чином, розмір компенсації за втрату звичайних занять за 7 судових засідань становить 111,86 грн (4,76 грн. + 2,72 грн. + 10,88 грн. + 13,94 грн. + 11,56 + 45,56 грн. + 22,44).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що колегія суддів приходить до висновку про задоволення половини заявлених позовних вимог, то позивач має право на присудження йому здійснених ним витрат на проїзд до суду та компенсацію за відрив від звичайних занять у загальному розмірі 85,37 грн.

Щодо вимог позивача про компенсацію йому добових витрат у зв'язку з участю у судових засіданнях по справі колегія суддів зазначає наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України не містить визначення терміну «добові», а постановою Кабінету Міністрів від 27.04.2006 року №590 Про граничний розмір компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, на який послався позивач в апеляційній скарзі, не передбачено компенсацію добових витрат у зв'язку з участю у судових засіданнях по адміністративній справі.

Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Отже, добові виплачуються працівникам, які направляються у відрядження.

Позивач не має місця роботи, а тому вимоги позивача про компенсацію йому добових витрат у зв'язку з участю у судових засіданнях по справі задоволенню не підлягають.

За таких обставин, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними дій сільського голови ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на питання № 7.1 заяви № 170 від 03.06.2016 року, зобов»язання відповідача повторно розглянути питання № 7.1 заяви № 170 від 03.06.2016 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області на користь позивача витрати, пов'язані із прибуттям до суду та компенсацію за відрив від звичайних занять в загальному розмірі 85,37 грн з прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення цієї частини вимог позивача. В іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 01.08.2017р. по справі № 580/12/17 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними дій голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на питання № 7.1 заяви № 170 від 03.06.2016 року, зобов'язання голову Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_2 повторно розглянути питання № 7.1 заяви № 170 від 03.06.2016 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Визнати протиправними дії голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на питання № 7.1 заяви ОСОБА_1 за № 170 від 03.06.2016 року.

Зобов'язати голову Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_2 повторно розглянути питання № 7.1 заяви ОСОБА_1 за № 170 від 03.06.2016 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ( 42238, с. Будилка, вул. Центральна, 58, Лебединський район, Сумська область) на користь ОСОБА_1 ( вул. Центральна, б. 115, с. Будилка, Лебединський район, Сумська область) витрати, пов'язані із прибуттям до суду та компенсацію за відрив від звичайних занять в загальному розмірі 85,37 грн.

В іншій частині постанову Лебединського районного суду Сумської області від 01.08.2017 р. по справі № 580/12/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлений 24.10.2017 р.