Справа № 521/13020/17
Суддя: Плавич І. В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/521/353/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Плавича І.В.,

при секретарі - Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач посилалась на ті обставини, що є пенсіонером, знаходиться на обліку в Малиновському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Одесі та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». 02 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного фонду із заявою про здійснення перерахунку пенсії, в чому відповідачем було відмовлено.

Як пояснювала позивач, з висновками пенсійного фонду вона не згодна, у зв'язку з чим і звернулась з даним позовом в суд, в якому просила визнати протиправною відмову Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Одесі здійснити перерахунок та встановити виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 80% від заробітної плати з урахуванням усіх видів виплат, що складає 5600,00 гривень.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з'явилась, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог у повному обсязі з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони.

Представник Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі у судове засідання не з'явився, але від представника управління надійшли письмові заперечення проти позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову - виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що згідно розпорядження від 14 листопада 2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Малиновському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та з 03 грудня 2014 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

02 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі з заявою про здійснення перерахунку моєї пенсії.

Листом Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі №92/С-І від 05 липня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у перерахунку пенсії.

Перевіряючи обґрунтованість позиції Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі, судом звернуто увагу на наступне.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII регламентовано пенсійне забезпечення державних службовців. Згідно даної норми закону в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, пенсія державним службовцям призначається у розмірі 80% від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з положеннями Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 2 цього Закону визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних виплат, до яких належить виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсації та інші грошові матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

В силу ст. 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Як регламентує ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності тим законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відтак, такі виплати як індексація, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань тощо, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування включаються до складу заробітної плати державного службовця та мають враховуватись при обчисленні розміру пенсії.

Даний висновок підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 20 лютого 2012 року у справі №21-430а11.

Згідно статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).

Отже скасування, зупинення дії або внесення змін і доповнень до нормативних актів стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина, Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням таких прав і свобод.

Згідно ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено в п.п. 19, 22, 27 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98).

Згідно п. 35 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та 71378/10) від 26 червня 2014 року, Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Згідно ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посилання пенсійного фонду щодо обґрунтованості відмови позивачу в перерахунку заявленої пенсії не вбачаються суду доведеними, оскільки належними доказами не підтверджуються.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним та зобов'язання вчинити відповідні дії щодо перерахунку заявленої пенсії. Однак при цьому суд зазначає, що обов'язок по здійсненню розрахунку належних до виплати ОСОБА_1 грошових сум покладено на Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Одесі, у зв'язку з чим суд не в праві виконувати обов'язки суб'єкта владних повноважень щодо проведення розрахунків суми заборгованості, а може лише визнати дії суб'єкта владних повноважень незаконними та покласти на нього обов'язок провести нарахування та виплати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 17, 18, 69, 71, 86, 95, 98, 122, 128, 158, 159, 160, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі у перерахунку пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Одесі здійснити перерахунок та встановити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 80% від заробітної плати з урахуванням усіх видів виплат.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: