Справа № 826/8702/17
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

12 жовтня 2017 року м. Київ К/800/32733/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання незаконним і нечинним з моменту прийняття рішення в частині, -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Київської міської ради (далі - КМР) у якому просила визнати незаконним і нечинним з моменту прийняття рішення відповідача від 7 липня 2016 року № 579/579 «Про регламент Київської міської ради» в частині статей 4, 16, 44 (далі - спірне рішення).

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що спірне рішення відповідача не ґрунтується на вимогах закону і порушує її права, а тому ОСОБА_1 просила про задоволення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року, дану позовну заяву залишено без розгляду.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Однак, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що ОСОБА_1 звернулась до суду з пропуском строку, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому зі змісту самої заяви, а також доданих до неї документів не вбачалось підстав для визнання причин пропуску цього строку поважними.

Так, за приписами частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції статті, чинній на момент звернення до суду з цим позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, у відповідності до частин 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як встановлено судами, предметом спору в даному випадку є рішення КМР від 7 липня 2016 року, яке було офіційно оприлюднено в газеті «Хрещатик» у випуску за серпень 2016 року № 92 та перебувало у вільному доступі, а отже, у позивача була реальна можливість ознайомитися з таким рішенням ще в серпні 2016 року та своєчасно звернутися до суду.

Разом з тим, із даним адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулася лише 11 липня 2017 року, тобто з пропуском вищевказаного процесуального строку, встановленого законом для реалізації нею права на судовий захист.

У своїй позовній заяві, а також доданих до неї документів ОСОБА_1 не зазначила обставин і не вказала доводів, з яких би достовірно вбачалось наявність підстав для визнання поважними причин пропуску нею строку звернення до адміністративного суду, про що правильно зазначили і суди попередніх інстанцій.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання незаконним і нечинним з моменту прийняття рішення в частині, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року, відмовити.

Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк