Справа № 369/5810/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/5810/17 Головуючий у 1-й інстанції: Пінкевич Н.С.
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,-

в с т а н о в и в:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів її незаконності і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відмова відповідача у зміні виду пенсії та призначенні її суми у розмірі 90 відсотків місячної (чинної) заробітної плати є незаконною, оскільки позивач набула право на пенсію за вислугу років з часу її призначення у розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача вбачається, що наказом прокуратури Луганської області від 31 січня 1996 року №57 ОСОБА_2 звільнено у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років. Згідно посвідчення №140787 позивачу з 01 лютого 1996 року призначено пенсію як працівнику прокуратури та державному службовцю та з 01 серпня 2001 року позивачу було призначено пенсію по Закону України «Про прокуратуру».

Стаж роботи позивача при виході на пенсію в лютому 1996 року складав 33 роки 5 місяців, що підтверджується довідкою прокуратури Луганської області від 04 квітня 2003 року №5-1449.

З 2005 року ОСОБА_2 отримує пенсію по втраті годувальника - її чоловіка ОСОБА_4, що отримував пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Згідно довідки прокуратури Луганської області від 11 липня 2016 року №18-461вих-16, позивач працювала в органах прокуратури Луганської області на посаді прокурора відділу та заробітна плата з 01 грудня 2015 року складається: посадовий оклад - 2083,00 грн., класний чин (старший радник юстиції) - 135,00 грн., вислуга років (40%) - 887,20 грн., щомісячна премія, на яку нараховується єдиний внесок - 7685,37 грн., доплати, які передбачені законодавством: надбавка за виконання особливо важливої роботи - 2018,38 грн., матеріальна допомога на оздоровлення (1/12) - 426,97 грн., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб (1/12) - 426,97 грн. Всього 13662,89 грн.

04 квітня 2017 року та 10 травня 2017 року ОСОБА_2 зверталась до відповідача із заявами про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (існуючого на час виходу на пенсію) у розмірі 90% заробітної плати зазначеної у довідці прокуратури Луганської області від 11 липня 2016 року №18-461вих-16, а отримувану пенсію по втраті годувальника не виплачувати, а у випадку незадоволення вказаної заяви - перерахувати пенсію по втраті годувальника з зарплати, зазначеної у довідці прокуратури Луганської області від 11 липня 2016 року №18-462вих-16, виданої на ім'я ОСОБА_4 і виплатити її з 01 січня 2016 року в розмірі 60% згідно ст.501 Закону України «Про прокуратуру».

Листами відповідача від 14 квітня 2017 року №5/П-01 та від 18 травня 2017 року №31/П-0 ОСОБА_2 фактично відмовлено у зміні виду її пенсії, оскільки з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначені відповідно Закону України «Про прокуратуру», а отже з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених цим Законом, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Зазначено, що позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по втраті годувальника, перераховану відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 01 березня 2017 року. Пенсія переведена з м.Луганська. Виплата пенсії проводиться за даними електронної пенсійної справи в розмірах, визначених управлінням за попереднім місцем проживання. Паперова (документи) пенсійна справа до управління не надходила, що не дає змоги надати юридичну оцінку документам взагалі, правомірності визначення розміру тощо.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що умови та порядок перерахунку пенсій призначених працівникам прокуратури не визначено Кабінетом Міністрів України, відмова відповідача в проведені перерахунку пенсії є правомірною, а вимога щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст.501 Закону України «Про прокуратуру» задоволенню не підлягає оскільки дані норми права втратили чинність.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу).

Частиною 1 ст.501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії за цим Законом) передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно ч.12 ст.501 наведеного Закону обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до ч.17 ст.501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

В той же час, ч.9 ст.501 наведеного Закону прокурорам і слідчим, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором, у тому числі на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Військові прокурори і слідчі військових прокуратур при звільненні з військової служби мають право на одержання пенсії відповідно до цієї статті або на одержання пенсії, встановленої законом для військовослужбовців.

Згідно ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Враховуючи, законодавчо закріплене право позивача на вибір пенсії, що призначається, за наявності одночасного права на різні державні пенсії, колегія суддів приходить до висновку, що позивач наділена правом змінити отримувану нею пенсію шляхом відновлення виплати їй пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії за цим Законом), що була призначені ОСОБА_2 01 серпня 2001 року, з одночасним припиненням виплати пенсії в разі втрати годувальника.

В той же час, факт втрати органами Пенсійного фонду паперової пенсійної справи позивача не може бути підставою для позбавлення позивача права змінити вид пенсії або відмови в її перерахунку, оскільки наявними матеріалами справи підтверджується трудовий стаж ОСОБА_2, види пенсій, що нею отримувались, із датами їх призначення та розмір заробітної плати, що має враховуватись при здійсненні перерахунку пенсії.

Щодо проведення перерахунку пенсії позивача згідно довідки прокуратури Луганської області від 11 липня 1016 року №18-461вих-16 колегія суддів зазначає, що у відповідності до п.п.4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (в редакції, що діяла з 25 березня 2014 року) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року №432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

При цьому, перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», відповідно до пп.1 п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» якого норми Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-XII «Про прокуратуру», які регулювали, зокрема, питання перерахунку пенсії, втратили чинність.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури станом на час звернення позивача до пенсійного органу врегульовано ст.86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», за правилами ч.20 якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Кабінетом Міністрів України на виконання вимог наведеної норми не були визначені умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Таким чином, станом на момент призначення позивачу пенсії законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія згідно Закону України «Про прокуратуру», на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Разом з тим, на момент звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду України за перерахунком пенсії питання такого перерахунку чинним законодавством не врегульоване, в той час як передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій повинні бути визначені Кабінетом Міністрів України.

Відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених працівникам органів прокуратури пенсій не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Судова колегія враховує, що право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст.22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Згідно правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Будченко проти України», якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст.1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам. У задоволенні вимог заявника було відмовлено, оскільки не існувало механізму реалізації відповідного законодавчого положення, а це становить втручання у право заявника за ст.1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому, найважливішою вимогою ст.1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні. Враховуючи тривалу бездіяльність держави та той факт, що заявник працював на державному підприємстві, Суд вважає, що через нездатність забезпечити звільнення його від оплати, на що заявник мав право за законом в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов'язання за ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року №9 зазначено, що відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Конституційним Судом України у рішеннях від 06 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 та від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 сформовано чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У рішенні від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в ч.3 ст.22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

За таких обставин, обмеження максимального розміру пенсії позивача Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VII, яким тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн., звужує зміст та обсяг конституційних соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури.

В той же час, згідно п.2 р.ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Згідно п.2 р.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань, та з огляду на те, що пенсія позивачу була призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», перерахунок пенсії позивача має бути здійснено без обмеження її максимальним розміром.

Так, відповідно до пп.3 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено на 25% посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Згідно довідки прокуратури Луганської області від 11 липня 2016 року №18-461вих-16, позивач працювала в органах прокуратури Луганської області на посаді прокурора відділу та заробітна плата з 01 грудня 2015 року складається: посадовий оклад - 2083,00 грн., класний чин (старший радник юстиції) - 135,00 грн., вислуга років (40%) - 887,20 грн., щомісячна премія, на яку нараховується єдиний внесок - 7685,37 грн., доплати, які передбачені законодавством: надбавка за виконання особливо важливої роботи - 2018,38 грн., матеріальна допомога на оздоровлення (1/12) - 426,97 грн., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб (1/12) - 426,97 грн. Всього 13662,89 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності та наявності підстав для скасування рішення Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про відмову у зміні позивачу виду пенсії з пенсії в разі втрати годувальника на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії 01 серпня 2001 року).

В той же час, відповідно до ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, враховуючи, що стаж роботи позивача в органах прокуратури становить понад 30 років та з заявою щодо перерахунку її пенсії позивач звернулась до Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області 04 квітня 2017 року, наявні підстави зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до ст.501 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) у розмірі 90% місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області від 11 липня 2016 року №18-461вих-16 без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Разом з тим, відповідно до ч.1-2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В силу вимог ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 позовну заяву до суду першої інстанції подала 01 червня 2017 року та з матеріалів справи не вбачається підстав поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, позовні вимоги за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2016 року підлягають залишенню без розгляду.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо зміни виду пенсії позивача з пенсії у разі втрати годувальника на пенсію за вислугу років та її перерахунку, а позовні вимоги стосовно скасування відмови у перерахунку пенсії за втратою годувальника та зобов'язання відповідача провести перерахунок такої пенсії на підставі довідки прокуратури Луганської області від 11 липня 2016 року №18-462вих-16 були заявлені за умови незадоволення судом наведених вище позовних вимог, колегія суддів вважає необхідним відмовити в цій частині позовних вимог, з огляду на приписи ст.ст.11, 195 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у зміні ОСОБА_2 виду пенсії з втрати годувальника на пенсію за вислугою років у розмірі 90% місячної (чинної) заробітної плати на підставі ч.9 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», а також довідки прокуратури Луганської області від 11 липня 2016 року №18-461вих-16.

Зобов'язати Києво-Святошинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити, починаючи з 01 квітня 2017 року, перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за вислугу років у розмірі 90% місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області від 11 липня 2016 року №18-461вих-16 без обмеження її максимального розміру.

Позовні вимоги за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2016 року - залишити без розгляду.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 23 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук