Справа № 825/1181/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1181/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Лічевецького І.О. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Науково-виробничого об'єднання «Чернігівеліткартопля» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства Науково-виробничого об'єднання «Чернігівеліткартопля» до Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського Михайла Станіславовича, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Городнянському районі Чернігівської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Білорусь», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство Науково-виробничого об'єднання «Чернігівеліткартопля» звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського Михайла Станіславовича, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Городнянському районі Чернігівської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Білорусь», ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення від 26.11.2016р. № 32569197, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, відповідно до договору оренди, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «Білорусь» та від 24.01.2017р. № 33532055, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, відповідно до договору оренди, укладеного між ОСОБА_7 та ТОВ «Білорусь».

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Приватне акціонерне товариство Науково-виробничого об'єднання «Чернігівеліткартопля» звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ПрАТ НВО «Чернігівеліткартопля» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.12.1999р. внесено відповідний запис. Основним видом діяльності підприємства є 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

14.03.2008р. між гр. ОСОБА_8 (орендодавець) та ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, орендодавець передав в оренду земельну ділянку для сільськогосподарського використання площею 3,36 га, у тому числі рілля - 3,36 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться на території Івашківської сільської ради, строком на 10 років. Вказаний договір зареєстровано в Городнянському районному відділі регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.03.2008р. за № 84.

Крім цього, 25.03.2008р. між гр. ОСОБА_7 (орендодавець) та ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, орендодавець передав в оренду земельну ділянку для сільськогосподарського використання площею 4,8585 га, у тому числі рілля - 4,8585 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Івашківської сільської ради, строком на 10 років. Вказаний договір зареєстровано в Городнянському районному відділі регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.03.2008р. за № 46.

В квітні 2017 року позивачу стало відомо, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, відповідно до свідоцтва про права на спадщину, перейшло до ОСОБА_6

В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договори оренди спірних земельних ділянок з ТОВ «Білорусь», які зареєстровані Приватним нотаріусом в Державному реєстрі прав, про що свідчить інформація, наявна у довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, інформаційних довідках про земельні ділянки.

Вважаючи дії Приватного нотаріуса щодо проведення державної реєстрації прав оренди за договорами оренди, укладеним між ТОВ «Білорусь» та ОСОБА_6 та ОСОБА_7, протиправними, а рішення такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією, регулюються Земельним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952-IV (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з статтею 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

В силу пункту 2 частини 1 статті 10 Закону № 1952-IV, державним реєстратором є нотаріус.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (частина 3 статті 10 Закону № 1952-IV).

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону № 1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Статтею 29 Закону № 1952-IV встановлені особливості державної реєстрації похідних речових прав на земельні ділянки, право власності на які виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, зокрема, державна реєстрація похідного речового права на таку земельну ділянку здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 10 Закону № 1952-IV, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

З аналізу норм законодавства вбачається, що саме державний реєстратор, як суб'єкт владних повноважень, під час державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію щодо відсутності суперечностей між заявленими правами та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, тобто наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, для запобігання випадкам одночасного існування подвійної державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція була висловлена неодноразово Верховним Судом України у постановах від 22.09.2015р. (справа № 21-760а15) та від 15.11.2016р. (справа № 21-3030а16).

У відповідності до частини 1 статті 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Водночас, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. Факт реєстрації права власності є елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності. Сама по собі реєстрація права та видача свідоцтва не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

При цьому, записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії (частина 2 статті 12 Закону № 1952-IV).

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів щодо звернення відповідача із запитом про наявність або відсутність зареєстрованих договорів оренди щодо спірних земельних ділянок до Відділу Держгеокадастру у Городнянському районі Чернігівської області, як до правонаступника Відділу Держземагентства у Городнянському районі Чернігівської області - органу, який здійснював таку реєстрацію до 01.01.2013р.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься лист Відділу Держгеокадастру у Городнянському районі Чернігівській області від 28.08.2017р. № 9-25-0.25-757/105-17 з якого вбачається, що договори оренди спірних земельних ділянок із ПрАТ НВО «Чернігівеліткартопля» зареєстровані належним чином і вчинені відповідні записи у Державному реєстрі земель.

При цьому, реєстрація договорів оренди землі за новим орендарем можлива лише після реєстрації угоди про розірвання договорів оренди землі з попереднім орендарем або закінченням строку їх дії.

Так, у відповідності до умов договорів від 14.03.2008р. та від 25.03.2008р., укладених між ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 відповідно, дія договорів припиняється у разі: закінчення строку, на який їх було укладено; придбання орендарями земельних ділянок у власність; викупу земельних ділянок для суспільних потреб або примусового відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи - орендаря. Договори припиняються також в інших випадках, передбачених законом (пункт 37 договорів).

При цьому, перехід прав власності на орендовані земельні ділянки до других осіб, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договорів (пункт 40 договору).

Аналогічне положення міститься також в частині 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. № 161-XIV (далі - Закон № 161-XIV).

В свою чергу, у відповідності до частини 1 статті 770 Цивільного кодексу України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, з аналізу вищевикладеного вбачається, що ні умовами договору, ні вимогами Закону № 161-XIV не передбачено, що смерть фізичної особи - орендодавця є підставою для припинення договорів, оскільки разом із правом власності на земельні ділянки до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договорами оренди, якщо інше прямо не передбачено в самих договорах.

Таким чином, договори оренди землі, укладені 14.03.2008р. та 25.03.2008р. між ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 відповідно, є чинними.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів щодо розірвання вказаних договорів оренди землі або визнання недійсною державної реєстрації таких договорів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, як державний реєстратор, при проведенні державної реєстрації інших речових прав, а саме: прав оренди земельних ділянок за договорами оренди землі, укладених між ТОВ «БІЛОРУСЬ» та ОСОБА_6 (як спадкоємця ОСОБА_8.) і ОСОБА_7, не виконав свого обов'язку щодо встановлення суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та не перевірив належним чином, чи права оренди на спірні земельні ділянки зареєстровані чи ні станом на 01.01.2013р., внаслідок чого ним здійснено повторну реєстрацію договорів оренди одних і тих же земельних ділянок, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одні і ті ж земельні ділянки були передані в оренду різним орендарям.

Водночас, колегія суддів зауважує, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одні і ті ж земельні ділянки суперечить вимогам Закону № 1952-IV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Так, частиною 3 статті 3 Закону № 1952-IV визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Оскільки, державна реєстрація договорів оренди землі від 14.03.2008р. та від 25.03.2008р., укладених між ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 відповідно, була проведена згідно з законодавством, що діяло на момент виникнення договірних відносин, право користування позивача спірними земельними ділянками, в силу частини 3 статті 3 Закону № 1952-IV, є дійсним.

При цьому, частиною 1 статті 24 Закону № 1952-IV визначені підстави, за яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено.

Так, подання для державної реєстрації прав оренди на земельні ділянки документів, зокрема тих, які є невід'ємною частиною договорів оренди цих ділянок, на підставі яких заявлені права вже зареєстровані у Державному реєстрі прав за іншою особою є передбаченою статтею 24 Закону № 1952-IV підставою для відмови у державній реєстрації зазначених прав.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішень Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського М.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.11.2016р. № 32569197 та від 24.01.2017р. № 33532055 щодо державної реєстрації інших речових прав, а саме: прав оренди на земельні ділянки, які знаходяться на території Івашківської сільської ради Городнянського району Чернігівської області (кадастрові номери НОМЕР_2 та НОМЕР_1) у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 18 Закону № 161-XIV (в редакції, чинній на момент реєстрації договорів оренди від 14.03.2008р. та від 25.03.2008р., укладених між ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 відповідно), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998р. № 2073 затверджений Порядок державної реєстрації договорів оренди землі (в редакції, чинній на момент реєстрації договорів оренди від 14.03.2008р. та від 25.03.2008р., укладених між ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» та ОСОБА_8 і ОСОБА_7.) (далі - Порядок № 2073).

Пунктом 1 Порядку № 2073 встановлено, що цей Порядок визначає єдині умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок (далі - договори оренди).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Пунктом 3 Порядку № 2073 передбачалось, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 2073, забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське і Севастопольське міське управління земельних ресурсів.

За приписами пункту 11 Порядку № 2073, державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації.

Факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи.

Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди).

Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з додатком (пункти 12, 13 Порядку № 2073).

Згідно з пунктом 14 Порядку № 2073, датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації.

Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003р. № 174 було затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель (далі - Наказ № 174).

Відповідно до рішення Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 18.04.2007р. № 35 «Про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики Державним комітетом України по земельних ресурсах», з 18.06.2007р. дію Наказу № 174 зупинено.

В свою чергу, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2007р. № 6/534-А зупинено дію рішення Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 18.04.2007р. № 35 «Про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики Державним комітетом України по земельних ресурсах».

Отже, станом на момент державної реєстрації договорів оренди від 14.03.2008р. та 25.03.2008р., укладених між ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 діяв Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений Наказом № 174.

Згідно з пунктом 1.2 Наказу № 174 (в редакції, чинній на момент реєстрації договорів оренди від 14.03.2008р. та 27.03.2008р.), Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (далі - книга реєстрації) - це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Реєстратори державного реєстру земель (далі - реєстратори) - структурні підрозділи Центру ДЗК, які мають доступ та вносять відомості до бази даних АС ДЗК, ведуть Поземельну книгу, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, а також ведуть книгу реєстрації.

Відповідно до пункту 2.8 Наказу № 174, оператор (реєстратор) здійснює видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та видачу договорів оренди (суборенди) землі. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів книги реєстрації. При цьому, оператор (реєстратор) відображає дані державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі.

Пунктом 12 Наказу № 174 передбачено, що Поземельна книга (додаток 4) відкривається та ведеться на кожну земельну ділянку. Дані для формування Поземельної книги вносяться до бази даних АС ДЗК після внесення записів до книги реєстрації. Відповідальність за формування та ведення поземельних книг покладається на осіб, які призначаються наказом оператора (реєстратора).

Як зазначено вище, згідно пунктів 12-14 Постанови № 2073, факт державної реєстрації засвідчується гербовою печаткою та підписом уповноваженої посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди). Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі та датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, на договорах оренди землі від 14.03.2008р. та від 25.03.2008р., укладених між ЗАТ НВО «Чернігівеліткартопля» та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 відповідно, вчинені реєстраційні написи щодо їх державної реєстрації Городнянським районним відділом регіональної філії Центру, а також міститься підпис уповноваженої особи, який завірений гербовою печаткою.

При цьому, відсутність відомостей про державну реєстрацію таких договорів у Поземельній книзі не свідчить про незавершеність чи відсутність державної реєстрації як такої, оскільки факт державної реєстрації договорів оренди землі засвідчується гербовою печаткою та підписом уповноваженої особи, а датою реєстрації договорів оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації.

Крім того, обов'язок щодо внесення відомостей у Поземельну книгу покладався на реєстратора державного реєстру земель, який і повинен нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов'язків.

Вищевказані обставини спростовують доводи відповідача та третьої особи на той факт, що, оскільки відомості про реєстрацію спірних земельних ділянок за ПрАТ НВО «Чернігівеліткартопля» відсутні у Поземельній книзі, то реєстрація прав оренди за позивачем, на підставі договорів оренди, укладених з третіми особами (власниками земельних ділянок), проводилась всупереч чинного, на момент реєстрації, законодавства.

Крім цього, колегія суддів застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип «належного урядування», згідно якого, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року та у справі «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Таким чином, аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Науково-виробничого об'єднання «Чернігівеліткартопля», а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Крім цього, стосовно вимог апелянта про стягнення з відповідача судових витрат, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Статтею 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Колегія суддів зазначає, що витрати відшкодовуються лише в обсязі, який підтверджено документально, тобто письмовими доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 3 520,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 20.09.2017р. № 970 (а.с.158), а також за подання адміністративного позову до суду першої інстанції в сумі 3 200,00 грн.

З огляду на зазначене, та враховуючи те, що дане рішення Київського апеляційного адміністративного суду приймається на користь позивача, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на його користь вказаної суми витрат зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Науково-виробничого об'єднання «Чернігівеліткартопля» задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства Науково-виробничого об'єднання «Чернігівеліткартопля» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського Михайла Станіславовича про державну реєстрацію прав та обтяжень від 24.01.2017р. № 33532055 щодо державної реєстрації іншого речового права, а саме: права оренди на земельну ділянку, яка знаходиться на території Івашківської сільської ради Городнянського району Чернігівської області (кадастровий номер НОМЕР_1).

Визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського Михайла Станіславовича про державну реєстрацію прав та обтяжень від 26.11.2016р. № 32569197 щодо державної реєстрації іншого речового права, а саме: права оренди на земельну ділянку, яка знаходиться на території Івашківської сільської ради Городнянського району Чернігівської області (кадастровий номер НОМЕР_2).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовського Михайла Станіславовича (свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 5262) на користь Приватного акціонерного товариства науково-виробничого об'єднання «Чернігівеліткартопля» () витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову до Чернігівського окружного адміністративного суду та апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду в загальному розмірі 6 720 (шість тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Лічевецький І.О. Твердохліб В.А.

Повний текст постанови виготовлено 25.10.2017 року