Справа № 562/2658/15-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Кушнір О.Г.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"25" жовтня 2017 р. Справа № 562/2658/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_3, Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "16" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства соціальної політики України, Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Здолбунівського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати неправомірною відмову Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної держадміністрації, Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної держадміністрації Рівненської області та Міністерства соціальної політики України щодо виплати їй компенсації по догляду за інвалідом 1 групи в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної держадміністрації Рівненської області нараховувати та виплачувати їй компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого в законах України про Державний бюджет на відповідний рік, починаючи з дня подання позову до суду до обмеження чи припинення права на дану компенсаційну виплату;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної держадміністрації Рівненської області здійснити перерахунок та виплатити їй недораховану компенсаційну виплату як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи за минулі періоди в розмірі 58786 грн. 61 коп.;

- стягнути солідарно з усіх трьох відповідачів на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликалася на те, що сума компенсації, яку вона отримує у зв'язку з доглядом своєї матері ОСОБА_4, яка є інвалідом першої групи і відповідно до висновку МСЕК потребує постійного стороннього догляду, є дуже малою і не відповідає рівню прожиткового мінімуму, встановленого Законом. Станом на вересень 2015 року вона отримувала щомісячну грошову компенсацію на загальну суму 208 грн., яка складається з компенсаційної виплати працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи або похилого віку, що досягла 80 річного віку, в сумі 16 грн. 16 коп. та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 191 грн. 84 коп., яка на даний час дещо підвищена та становить 252 грн. Зазначена компенсація є для неї єдиним джерелом доходу та відповідно до ст.46 Конституції України не може бути нижчою за прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. У проведенні перерахунку компенсації відповідачі їй відмовили через те, що даний вид та розмір допомоги вона отримує відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №832, яка суперечить Конституції України, а тому їх дії є неправомірними. За таких обставин, на її думку, підлягає до стягнення не донарахована їй компенсаційна виплата, яка за період з жовтня 2012 року по квітень 2017 року включно становить 58786,61 грн., а також моральна шкода, яку оцінює у розмірі 20000 грн.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області здійснити перерахунок та виплату їй недорахованої компенсаційної виплати як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_4, за період з 01 жовтня 2012 року по 27 квітня 2015 року залишені без розгляду.

Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_3 компенсації як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_4 відповідно до ст.46 Конституції України у розмірі, не нижче від прожиткового мінімуму.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної держадміністрації Рівненської області нараховувати та виплачувати ОСОБА_3 компенсаційну виплату як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_4, відповідно до ст.46 Конституції України у розмірі, не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», починаючи з 28 квітня 2015 року з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної держадміністрації Рівненської області / надалі - апелянт 1/ , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, та прийняти в цієї частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт 1 свої доводи обгрунтовує відсутністю у нього підстав для проведення перерахунку компенсації, яку отримує ОСОБА_3 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 832 «Про підвищення розмірів допомоги окремим категоріям громадян», проіндексовану за Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», в сумі 16 грн. 16 коп., а іншого способу визначення розміру компенсації законодавством не передбачено, тому їх вина відповідача з недодержання задекларованих у Конституції України гарантій відсутня.

В апеляційної скарзі ОСОБА_3 / надалі - апелянт 2/ вважає безпідставною відмову судом першої інстанції в задоволенні її позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з відповідачів, так як, на її думку, внаслідок неправомірних дій відповідачів були завдані моральні страждання, які полягали в тому, що вони їй виплачували суми, які в рази менше прожиткового рівня і ці кошти зовсім не забезпечували нормальний спосіб життя. Просила постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та прийняти нову постанову про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга апелянта 1 не підлягає до задоволення, а апелянта 2 до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що соціальні послуги, це комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем; суб'єкти, що надають соціальні послуги - підприємства, установи, організації та заклади незалежно від форми власності та господарювання, фізичні особи - підприємці, які відповідають критеріям діяльності суб'єктів, що надають соціальні послуги, а також фізичні особи, які надають соціальні послуги.

Суб'єкти, що надають соціальні послуги, здійснюють свою діяльність відповідно до статутних документів, цивільно-правових договорів (для фізичних осіб-підприємців), в яких визначено перелік соціальних послуг, категорії осіб, яким вони надаються, за наявності відповідної підготовки їх працівників, з дотриманням державних стандартів соціальних послуг, етичних, правових норм і принципів надання соціальних послуг. Критерії діяльності суб'єктів, що надають соціальні послуги, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.8 ст.7 Закону України «Про соціальні послуги» фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 затверджено «Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» (далі за текстом - Порядок), яким передбачено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Відповідно до пункту 2 Порядку компенсація призначається, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, фізичним особам, які надають соціальні послуги інвалідам I групи становить 15 відсотків від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п.5 Порядку компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м.Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами, зазначеними у пункті 6 цього Порядку .

Разом з тим, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 832 від 26 липня 1996 року «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», пункту 3 Указу Президента України "Про грошову реформу в Україні" №762/96 від 25 серпня 1996 року встановлено щомісячні компенсаційні виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом I групи, а також за особою, яка досягла 80-річного віку, у розмірі 4 гривні 80 копійок. Зазначені щомісячні компенсаційні виплати призначаються і виплачуються органами праці та соціального захисту населення та фінансуються органами Пенсійного фонду.

Установлено, що ОСОБА_3 здійснює догляд за своєю матір'ю ОСОБА_4, яка є інвалідом 1 групи, та отримує з 18 червня 2008 року по 02 вересня 2017 року щомісячну грошову компенсацію (проіндексовану) в розмірі 16 грн. 16 коп. на підставі постанови Кабінету Міністрів України №832 від 26 липня 1996 року «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», що не заперечується відповідачем.

Сума цієї виплати є значно нижчою за прожитковий мінімум, встановлений законами України на відповідний бюджетний рік, зокрема станом на 2015 рік, який становив з 1 січня 2015 року для працездатних осіб у розмірі 1218 грн. (ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»)

Компенсація, яку відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги передбачено для осіб, які доглядають інваліда І групи, також є меншою за прожитковий мінімум, оскільки обчислюється у відсотковому відношенні до цієї суми.

Відповідно до положень ст.8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною третьою ст.46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_3 офіційно не працевлаштована та наявність інших видів доходів, крім щомісячної грошової компенсації, заперечує і ці обставини відповідачами належними та допустимими доказами у справі не спростовані.

За приписами ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ураховуючи очевидну невідповідність постанови Кабінету Міністрів України №832 від 26 липня 1996 року в частині розміру соціальної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом I групи, нормам Конституції України до застосовування підлягають норми Конституції України як норми прямої дії, які мають найвищу юридичну силу, в тому числі й над законами України та постановами Кабінету Міністрів України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_3 має право на забезпечення соціальною виплатою не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Постанова суду першої інстанції в цієї частині є законною та обгрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не має.

Колегія суддів зазначає, що майнове право ОСОБА_3 на отримання соціальної допомоги в належному розмірі визнається законодавством України і, таким чином, підлягало захисту за статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод / надалі - Конвенція/.

Європейській Суд з прав людини в справі "Будченко проти України" нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (Stec and Others v. the United Kingdom), n. 54, заяви №№ 65731/01 та 65900/01, ЄСПЛ 2005-Х).

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою

свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини "випливають із властивої людській особі гідності".

Ці ідеї відображені й у Конституції України , згідно з якою людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України).

Саме закріплення за державою обов'язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю згідно положень ст.1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини .

ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_4, неодноразово, починаючи з листопада 2008 року, зверталися до органів соціального захисту населення щодо підвищення розміру компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги інваліду І групи, однак отримували від відповідачів численні відмови у здійсненні відповідного перерахунку компенсації, що потягло за собою моральні страждання, які полягали в неможливості нормально організувати своє життя, отримувати належну медичну допомогу, придбавати продукти харчування через дуже низькі соціальні виплати, які не відповідали купівельній спроможності особи.

Виплата соціальної допомоги апелянту 2 в мізерному розмірі фактично принижувало і принижує її людську гідність, що негативно впливає на стан її здоров"я, неможливість нормально існувати.

З роз'яснень, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди , протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З наданих апелянтом 2 медичних документів / а.с. 73-74 т.2 / вбачається, що вона хворіє, потребує хірургічного лікування, однак від цього вона відмовилась через відсутність коштів.

З врахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність заподіяної апелянту 2 моральної шкоди, внаслідок чого в цієї частині постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_3 зазнає моральних страждань з 2008 року, а тому визначає розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 20000 грн., яку слід стягнути з Управління соціального захисту населення Здолбунівської РДА, яке не здійснювало належних ОСОБА_3 виплат.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, постанова в цієї частині прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення - про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "16" червня 2017 р. в частині відмови в стягненні моральної шкоди скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області на користь ОСОБА_3 20000 / двадцять тисяч/ грн. заподіяної моральної шкоди.

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області залишити без задоволення.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Міністерство соціальної політики України вул.Еспланадна, 8/10,м.Київ,01601

4-Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області вул.Приходька,1,м.Здолбунів,Рівненська область,35705

5-Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації вул.Словацького,1,м.Рівне,33000

6- ОСОБА_6 АДРЕСА_2 - ,