Справа № 814/1342/17
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

19 жовтня 2017 року Справа № 814/1342/17

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Гордієнко Т. О. розглянула у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54037

доПрокуратури Миколаївської області, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030

провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася з позовом до Прокуратури Миколаївської області (далі-відповідач), в якому просила визнати протиправними дії щодо несвоєчасного повідомлення про суми розрахунку при звільненні, а також неповного розрахунку в частині ненарахування та невиплати грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором; зобов'язання нарахувати на виплатити грошову допомогу без сплати податків відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок протиправних дій з боку прокуратури Миколаївської області позивач позбавлена права на отримання допомоги, передбаченої ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 05.11.1991 року, яка була чинною на момент призначення пенсії.

Відповідач надав заперечення на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки після призначення пенсії за вислугу років позивач з органів прокуратури України не звільнилась та наказом від 19.05.2017 року звільнена з посади прокурора у зв'язку із поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням з 22.05.2017 року, а Законами України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року та від 14.10.2014 року не передбачено нарахування та виплата грошової допомоги при звільненні із займаної посади за власним бажанням.

Позивач надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З врахуванням положень частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних у ній доказів у письмовому провадженні.

Суд дослідив матеріали і обставини справи та встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, проходила службу в органах прокуратури з 01.08.1989 року по 22.05.2017 року (27 років).

У 2007 році позивачці було призначено пенсію на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", в редакції до 01.04.2014 року.

Наказом прокуратури Миколаївської області від 19.05.2017 року № 357к ОСОБА_1 звільнена з 22.05.2017 року з посади прокурора відділу представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконання судових рішень у зв'язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням, згідно п. 3 ч. 1 ст. 11, ст. 58 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 10).

26.06.2017 позивач звернулась до прокуратури Миколаївської області із заявою про надання розгорнутого розрахунку , проведеного при звільненні із зазначенням підстав нарахування певних сум (окремо розрахунок компенсацій за невикористану відпустку), а також грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором.

Листом від 04.07.2017 року відповідач надіслав позивачу довідку про проведений розрахунок при звільненні позивача.

На момент призначення пенсії позивачці (05.10.2007 року) ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року визначено пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих.

Станом на момент звільнення позивачки з органів прокуратури пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Посилання позивача на набуття нею права на отримання грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року у зв'язку із призначенням їй пенсії за вислугою років у 2007 році та відповідно на наявність у неї права на виплату такої допомоги при звільненні з посади прокурора, суд вважає безпідставними, з огляду на викладене.

Так, згідно із частиною 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року (в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Відповідно до частини 15 статті 50-1 вказаного Закону, у наведеній редакції, прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Оскільки предметом оскарження у даній справі є право на нарахування грошової допомоги працівнику органів прокуратури, а тому суд при вирішенні даного спору враховує правову позицію Верховного суду України, висловлену у постановах від 28 квітня 2015 року (справа 21-87а15) та від 18 вересня 2007 року (справа 21-857во06), відповідно до якої обов'язковою умовою виплати грошової допомоги працівникам органів прокуратури є вихід на пенсію за вислугу років.

При цьому, суд вважає за необхідне вказати, що в контексті положень ст. 38 Кодексу законів про працю України, вихід на пенсію зумовлений розірванням трудового договору та передбачає саме звільнення з органів прокуратури.

Як вбачається з матеріалів справи, після призначення позивачці пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року вона з органів прокуратури України не звільнилась та продовжувала працювати до 22.05.2017 року.

Таким чином, факт призначення позивачці пенсії без звільнення з роботи не може визнаватися як вихід на пенсію в контексті положень ст. 38 КЗпП України та ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, а тому днем виходу позивачки на пенсію є день її звільнення з органів прокуратури за власним бажанням - 22.05.2017 року.

Разом з цим, враховуючи, що станом на 22.05.2017 року - час звільнення позивачки з органів прокуратури за власним бажанням, норма щодо виплати грошової допомоги була виключена, тобто не діяла, тому відповідач правомірно не нараховував та не виплатив позивачу грошову допомогу, передбаченої частиною 16 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, яка була чинною на час призначення позивачу пенсії.

Аналогічний правовий висновок містить і постанова Верховного Суду України від 17 травня 2016 року у справі № 21-569а16.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені) вони відповідно до вимог ст. 2 КАС України.

Позивач всупереч ст.71 КАС України не довів суду ті обставини, якими він обґрунтовує позов, не зазначив, яку саме норму права порушив відповідач, що призвело до порушення його права.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Гордієнко