Справа № 415/4797/17
Суддя: Чернобривко Л. Б.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/4797/17
Провадження № 2-а/415/181/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.17 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.,

при секретарі Павлові О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними , зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПФУ в Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними , зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості, посилаючись на те, що з 2012 року він здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 12.09.2012 року. Є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № 924003883 від 23.12.2014 року та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області. З 01 квітня 2017 року відповідач перестав виплачувати йому пенсію, не повідомивши про підстави призупинення виплат пенсії . У відповіді на його заяву відповідач за № 93/К-7 від 20.07.2017 року повідомив, що виплата йому пенсії призупинена з 01.04.2017 року згідно списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб. Тому просить визнати протиправними дії УПФУ у м. Лисичанську Луганської області щодо призупинення йому виплати пенсії з 01.04.2017 року, зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії з 01.04.2017 року и виплатити виниклу заборгованість.

У судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з'явився, належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходила.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні присутня не була, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні не був присутнім, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував. В письмових запереченнях на позов представник відповідача посилається на те, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Відповідно до ст.103 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» державний нагляд у порядку , передбаченому законодавством , здійснюють : за дотриманням законодавства щодо призначення та перерахунку і виплати пенсій-Міністерства праці та соціальної політики України і його територіальні органи, щодо цільового використання коштів Пенсійного фонду-центральний орган виконавчої влади в сфері фінансів і його територіальні органи та Рахункова палата. Відповідач є суб'єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який здійснює свої повноваження відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 р. за № 41/26486. Відповідно до вказаного Положення відповідач підпорядковується Пенсійному фонду України та безпосередньо головному управлінню Пенсійного фонду України Луганської області. Відповідно до вказаного Положення у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постанова ними Правління Фонду України, у тому числі Положенням, наказами ПФУ і головного управління ПФУ в Луганській області. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи реалізації прав на зайнятість, пенсійне забезпечення , загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

08.06.2016 року КМУ прийнято Постанову «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 365, якою внесено зміни до Постанови КМУ від 05.11.2014 року № 637 та затверджено «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам; Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного перебування. Територіальний орган Фонду призначає (відновлює) пенсію на підставі рішення комісії з питань призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Вони утворюються районними, районними у м. Києві, Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах( у разі утворення ) рад. Орган Пенсійного фонду України призначає ( відновлює) пенсію на підставі рішення комісії. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 15.04.2016 року пенсія виплачується за фактичним місцем проживання пенсіонера в межах України.

Позивач відповідно довідки від 23.12.2014 року за № 924003883 , виданої УПСЗН Лисичанської міської ради Луганської області має статус особи , переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа зобов'язана дотримуватися Конституції та законів України,інших актів законодавства. З урахуванням зазначеного з 01.04.2017 року виплати пенсії по пенсійній справі призупинена згідно списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб до з'ясування.

Згідно протоколу № 49-3 ( порядковий № 125) від 14.07.2017 року було винесено рішення на засіданні Міської комісії з питання призначення або відмови в призначенні пенсії про повторну перевірку фактичного місця реєстрації ОСОБА_1

07.07.2017 року була проведена повторна перевірка та згідно протоколу № 53-3 ( порядковий № 250) де вказано про відмову у поновленні виплати позивачу.

В останнє позивач отримав пенсію в березні 2017 року у розмірі 1483,36 грн. Вищеперераховані положення законодавства України є чинними, неконституційними не визнавалися. Тому просить відмовити у задоволені позовних вимог позивачу в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засіданні не з'явився, належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

У наданих суду письмових поясненнях на те, що відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365, затверджений Порядок призначення( відновлення) соціальних виплати внутрішньо переміщеним особам, відповідно до якого питання щодо призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам соціальних виплат, в т.ч. пенсій , розглядаються міською комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, створеною рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 01.07.2016 року № 263. Перевірка достовірності зазначеної інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи здійснюється Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради , за результатами якої складається Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. Згідно до п. 13 Порядку Комісія може відмовити заявникові у призначенні(відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві. За результатами перевірки достовірності інформації наданої ОСОБА_1 про його фактичне місце проживання/перебування , державними соціальними інспекторами УПСЗН 09.06.2017 року складений акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 37678, в якому зазначено про відсутність заявника за вказаною адресою. Приймаючи до уваги проходження ОСОБА_1 12.06.2017 року фізичної ідентифікації комісією 19.06.2017 року прийнято рішення про здійснення повторної перевірки. При проведенні повторної перевірки 07.07.2107 року , складений акт про відсутність заявника за зазначеною адресою. Тому комісією 17.07.2017 року прийнято рішення про відмову в призначенні( відновленні) пенсії позивачу( протокол № 53-3) ( а.с.24-28).

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Рішення УПФУ в м. Лисичанську про зупинення з 01.04.2017 року виплати пенсії позивачу відповідачем суду не надано.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у якій у розділі Луганська область у п.1 Міста обласного значення у п.п.1 ) включено м. Луганськ ( Луганська міська рада).

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1. має статус особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції - з АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 згідно довідки від 23.12.2014 року за № 924003883 ( а.с.9). з 01.04.2017 року виплата пенсії позивачу була призупинена. Вказані обставини були визнані сторонами, у зв'язку з чим суд на підставі ч.3 ст.72 КАС України вважає ці обставини доведеними.

Також було встановлено, що відповідач УПФУ в м. Лисичанську Луганської області, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з липня 2016р. зупинив виплату пенсії позивачу ОСОБА_1., доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

У зв'язку з чим позовні вимоги позивача до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправними бездіяльністю відповідача щодо невиплати пенсії позивачу зобов'язання УПФУ в м. Лисичанську Луганської області поновити нарахування та виплату йому пенсії, сплативши заборгованість за період з 01.04.2017 року підлягають задоволенню.

Подані суду заперечення на позов суд вважає безпідставними, оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачем УПФУ в м.Лисичанську Луганської області на порушення вимог ст.19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було з липня 2016р. призупинено виплату пенсії позивачу без прийняття рішення про таке зупинення і наданий суду витяг з протоколу № 53-3 засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 14.07.2017 р. не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( а.с.26), а рішенням комісії було відмовлено позивачу згідно п.13 Порядку призначення ( відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого ПКМУ № 365 від 08.06.2016 року у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання.

У зв'язку з чим, на підставі ч.3 ст.72 КАС України, суд вважає встановленою ту обставину, що виплата пенсії позивачу була припинена у зв'язку з тим, що позивач є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно по ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. та Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р., якими встановлено порядок призначення, нарахування та виплати пенсії.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадянин України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсій страховий стаж.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання -житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання фізичної особи - житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частина шоста статті 29 ЦК України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та рівні перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду, у контексті Європейської конвенції до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також і право на пенсію (справа Мюллер проти Австрії).

У рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., ЄСПЛ зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суд при розгляді цієї справи враховує практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до абз.10 ч.2 ст.162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Встановлений ст.99 КАС України строк для звернення до адміністративного суду позивачем не пропущено, оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачем УПФУ в м. Лисичанську Луганської області не приймалось рішення про зупинення виплати пенсії позивачу, прийняття якого передбачено ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим позивач і не міг дізнатись про порушення його прав і про підставу такого порушення раніше, ніж звернувся до суду.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.8-12, 17,122 ч.4, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними , зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною дії Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо призупинення позивачу ОСОБА_1 виплати пенсії з 01 квітня 2017 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області відновити нарахування та виплату пенсії позивачу ОСОБА_1 та сплатити заборгованість за період з 01 квітня 2017 року .

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.Б.Чернобривко