Справа № 802/1035/17-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1035/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

26 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі Вінницька ОДПІ) про визнання дій протиправними та скасування рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

За приписами пунктів 1 та 2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 займає посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області.

25 березня 2016 року, відповідно до вимог Закону України "Про очищення влади", ним подано декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік. У розділі І "Загальні відомості" Декларації, позивач вказав адресу місця проживання: АДРЕСА_1, та адресу місця реєстрації: АДРЕСА_2. У розділі III "Відомості про нерухоме майно" декларації за 2015 рік зазначена земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_3. Інша інформація про нерухоме майно, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта у цьому розділі відсутня.

На виконання наказу Міністерства фінансів України від 13 березня 2015 року № 333 про затвердження Порядку здійснення перевірки відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру (далі - Порядок) податковим органом здійснено перевірку відомостей про нерухоме майно та встановлено недостовірність внесених позивачем відомостей податковій інформації, а саме: у рядку 25 розділу ІІІ декларації ОСОБА_2 не відображено відомості про квартиру, як місце фактичного проживання, зазначену у рядку 2 розділу І декларації, адреса місцезнаходження якої є АДРЕСА_1.

За наслідками перевірки відомостей, відповідачем сформовано Висновок про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру від 28.12.2016 за №52442/10/02-03-13.

В подальшому, відповідачем сформовано повідомлення про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірностей відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру від 28.12.2016 за №52437/10/02-03-13 про встановлення, на підставі статті 12 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірностей відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру (далі Повідомлення №52437/10/02-03-13) та направлено його спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб'єкт декларування ОСОБА_2

Не погоджуючись з діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване повідомлення складено та направлено Вінницькою ОДПІ на адресу Вінницького міського суду Вінницької області, Національного антикорупційного бюро України, Вінницької місцевої прокуратури, управління захисту економіки у Вінницькій області Національної поліції України, з перевищенням наданих відповідачу обовязків (повноважень).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

Основні засади запобігання і протидії корупції в публічній та приватній сферах суспільних відносин, відшкодування завданої внаслідок вчинення корупційних правопорушень збитків, поновлення порушених прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав чи інтересів юридичних осіб, інтересів держави станом на дату подання позивачем Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру регулювалися Законом України від 07.04.2011 № 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - Закон № 3206-VI).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону № 3206-VI суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Частиною 9 вказаної статті Закону № 3206-VI передбачено, що перевірка достовірності зазначених у декларації відомостей здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, визначеному цим органом.

Для здійснення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, інша юридична особа публічного права протягом десяти днів з дня одержання декларації від суб'єкта декларування надсилає її копію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Зокрема, у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, письмово повідомляє про це спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб'єкт декларування (частина 10 статті 12 Закону № 3206-VI).

Матеріали справи свідчать, що правовою підставою формування та направлення Повідомлення про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру - є положення Закону № 3206-VI, зокрема його стаття 12.

Однак, цей Закон втратив чинність на підставі Закону України "Про запобігання корупції" № 1700-УІІ від 14 жовтня 2014 року (далі Закон № 1700-УІІ), крім положень щодо фінансового контролю, які втрачають чинність з початком роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування).

Згідно з рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 2 від 10 червня 2016 року "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" (зі змінами, внесеними на підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18 серпня 2016 року) дана система розпочала свою роботу з 01 вересня 2016 року.

За таких обставин, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, з 01 вересня 2016 року втратив свої повноваження на проведення перевірки декларацій та не мав законних підстав формувати та направляти Повідомлення про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_2 за 2015 рік.

Таке право також не надавалось органам ДФС, жодним іншим законом, чинним 22 вересня 2016 року.

Частиною 2 статті 32 Конституції України визначено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до статті 2 Закону України від 01.06.2010 року № 2297-VI "Про захист персональних даних" визначено, зокрема, персональні дані-відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Так, направляючи Повідомлення №52437/10/02-03-13 відповідачем поширено інформацію про реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2

Частиною 6 статті 6 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

Згідно з абзацом 4 статті 47 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зазначені у декларації відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, місця проживання, дати народження фізичних осіб, щодо яких зазначається інформація в декларації, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації (крім області, району, населеного пункту, де знаходиться об'єкт), є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають відображенню у відкритому доступі.

З огляду на зазначене, інформація зазначена у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, зокрема, відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків, належить до інформації з обмеженим доступом та не підлягає поширенню без згоди відповідного суб'єкта декларування.

Отже, в результаті направленння Повідомлення №52437/10/02-03-13, відповідачем одночасно неправомірно поширено інформацію з обмеженим доступом.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що спеціальних норм, які б регулювали порядок і вимоги до заповнення Декларації не існує, що свідчить про правову невизначеність у даному питанні.

Міністерством юстиції України розроблено Методичні рекомендації "Запобігання і протидія корупції в державних органах та органах місцевого самоврядування" від 16.10.2013року.

Метою зазначених рекомендацій є сприяння у дотриманні єдиного порядку заповнення декларантами, запобіганні помилок, а також вирішенні певних спірних питань, які можуть виникнути при заповненні та поданні декларації.

Так, у розділі III у позиціях 23-28, 29-34 цих Методичних рекомендаціях вказано, що відповідно зазначаються відомості про нерухоме майно, яке перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта та членів його сімї внаслідок купівлі (приватизації, успадкування, дарування, міни, розподілу майна підприємств і організацій між засновниками та учасниками) із зазначенням місцезнаходження цих об'єктів (країна, адреса), їх загальної площі, вираженої в квадратних метрах, а в деяких випадках суми витрат декларанта на придбання такого майна або на користування ним (по кожній із зазначених позицій окремо). У позиції 2 декларантом зазначаються відомості щодо місця проживання із зазначенням адреси житла на кінець звітного року.

На думку суду, заповнюючи вказану позицію, слід мати на увазі, що відповідно до Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місцем проживання для цілей даного Закону визнається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно зі статтею 6 вказаного Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

У розділі III зазначаються відомості про нерухоме майно, яке перебуває у власності, оренді чи на іншому праві користування суб'єкта декларування та членів його сім'ї, а також їх витрати на придбання цього майна. З метою максимально точного відображення відомостей у вказаному розділі декларації доцільно деталізувати, чи перебуває майно у власності чи в оренді або ж зазначати інше право користування. Такі відомості рекомендується зазначати у позиції "Місцезнаходження об'єкта".

Згідно до інших Методичних рекомендацій щодо складення, подання та оприлюднення декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 рік, у Розділі І «Загальні відомості» декларант відображає загальні відомості щодо себе та членів сімї. Зокрема: у позиції 2 - відомості щодо місця проживання декларанта із зазначенням адреси на кінець звітного періоду. Цю позицію слід заповнювати на підставі паспортних даних про реєстрацію або тимчасову реєстрацію. У разі якщо адреса місця проживання (реєстрації) декларанта змінилася (або зазнали зміни назва населеного пункту, вулиці та інші реквізити цієї позиції) і ці дані не відображено у паспорті декларанта, необхідно навести відомості щодо місця проживання декларанта станом на дату її заповнення.

Як зазначено у чинній наразі редакції ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, де фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У Розділі ІІI «Відомості про нерухоме майно» декларантом зазначаються відомості про нерухоме майно, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта (членів сімї декларанта), та витрати декларанта на придбання такого майна або на користування ним у звітному році. Ці відомості зазначаються станом на дату заповнення декларації. Зокрема: у позиціях 23-28- відомості про нерухоме майно, яке перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта внаслідок купівлі (приватизації, успадкування, дарування, міни, розподілу майна підприємств і організацій між засновниками та учасниками), із зазначенням місцезнаходження цих обєктів (країна, адреса), їх загальної площі, вираженої в квадратних метрах, а в деяких випадках суми витрат декларанта на придбання такого майна або на користування ним (по кожній із зазначених позицій окремо).

У статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Таким чином, до Розділу III "Відомості про нерухоме майно" підлягають внесенню відомості про майно, що перебуває у власності, в оренді чи іншому праві користування декларанта, витрати декларанта на придбання такого майна або на користування ним, а відтак ці відомості мають стосуватися майна, відносно якого у декларанта існують відповідні речові права.

При цьому, наявність речового права має підтверджуватися відповідним правовстановлюючим документом. Однак судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 у власності ОСОБА_2 не знаходиться, він лише проживає за вказаною адресою.

Також, у Методичних рекомендаціях зазначено, що при визначенні недостовірності поданої інформації необхідно виходити з її свідомого приховування чи перекручування. Водночас, судом не було встановлено, свідомого приховування чи перекручування інформації з боку позивача.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суд першої інстанції про те, що оскаржуване Повідомлення складено та направлено Вінницькою ОДПІ на адресу Вінницького міського суду Вінницької області, Національного антикорупційного бюро України, Вінницької місцевої прокуратури, управління захисту економіки у Вінницькій області Національної поліції України, з перевищенням наданих обов'язків (повноважень), адже з 01.09.2016 року (моменту початку роботи системи електронних декларацій) відповідач втратив свої повноваження на виконання функцій перевірки декларацій.

Разом з тим, відповідно до п.19 Порядку здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.03.2015 року № 333, оскарженню в судовому порядку підлягають саме рішення, дії чи бездіяльність контролюючих органів щодо проведення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

Зазначена норма кореспондується з частиною першою статтею 6 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При цьому пунктом 1 частиною другою статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто рішеннями суб'єкта владних повноважень є нормативно-правові акти чи правові акти індивідуальної дії.

Абзацом 2 частини 10 статті 12 Закону №3206 визначено, що у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, письмово повідомляє про це спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб'єкт декларування.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 333 повідомлення не пізніше ніж на третій день з дня реєстрації висновку надсилається спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб'єкт декларування.

Територіальними органами Державної фіскальної служби України повідомлення надсилаються до відповідних регіональних (територіальних) органів прокуратури, спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України, органів Національного антикорупційного бюро України, якщо інше не передбачено законом.

Отже, за своєю правовою природою повідомлення не є рішенням суб'єкта владних повноважень, оскільки складається на підставі висновку про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, а носить інформативний характер з метою повідомлення стосовно висновку про результати здійснення перевірки.

В свою чергу, частина десята статті 12 Закону № 3206-VI передбачала, що у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, письмово повідомляє про це спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб'єкт декларування.

Подання завідомо недостовірних відомостей в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру є підставою для притягнення суб'єкта декларування до дисциплінарної, адміністративної відповідальності відповідно до закону.

Разом з тим, наслідком складання висновку про результати здійснення перевірки та зазначення у ньому про встановлення недостовірних відомостей у декларації - є формування та направлення не пізніше ніж на третій день (п. 18 Порядку №333) повідомлення спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції. Відтак, останнє носить інформативний характер про встановлені порушення, за наслідком яких вирішується питання про притягнення особи до відповідальності. Отже, скасування оскаржуваного висновку не може в повній мірі захистити від негативних наслідків, вчинених в результаті допущених відповідачем протиправних дій. А відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, керуючись ч.4 ст.11 КАС України, обгрунтовано вийшов за межі позовних вимог, та з метою повного захисту порушених прав позивача зобов'язав відповідача направити відомості про скасування висновку від 28.12.2016 №52442/10/02-03-13 на адресу Вінницького міського суду Вінницької області, Національного антикорупційного бюро України, Вінницької місцевої прокуратури, Управління захисту економіки у Вінницькій області Національної поліції України.

Крім того, безпідставними є посилання апелянта на те, що він керувався при направленні повідомлення не Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", а діючим Порядком, оскільки в самому повідомленні зазначено, що воно здійснюється відповідно до нечинної статті 12 Закону, жодних посилань на норми Порядку немає.

Враховуючи викладенне, колегія судів вважає, наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладеного і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.