Справа № 2а-77/10
Суддя: Дужич С.П.
Дата ухвалення: 2010-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рівненський міський суд Рівненської області
___________________________________________________________________________________
справа 2с-10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2010 року Рівненський міський суд

Рівненської області в особі судді - Дужича С.П.

при секретарі - Прокопчук Л.М.

з участю представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни", -

встановив:

Позивач просить його позовні вимоги задоволити і стягнути з відповідача 1515,7 грн. недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії яка складає 30% мінімальної пенсії за віком у період 2007-2008 років.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і, посилаючись на те, що відсутня затверджена величина мінімальної пенсії за віком, від якої має обраховуватись 30% надбавка до пенсії дітям війни. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни" не передбачено. Порядок реалізації ст. б Закону України „Про соціальний захист дітей війни" відсутній. Крім того, у 2008 році позивачу було виплачено підвищення до пенсії у відповідності, до Закону України „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" в таких розмірах: з 22 травня 2008 року - 48,1 грн., з 01 липня 2008 року - 48,20 грн., з 01 жовтня 2008 року - 49,8 грн. Також відповідач зазначив, що у Державному бюджеті України на 2006-2008 роки не було передбачено видатків на виконання рішень судів про стягнення такої пенсії понад розміри, встановлені законами про Державний бюджет на відповідний рік. Крім того, відповідач наполягає на тому, що позивачем пропущено річний строк для звернення до суду, встановлений ч.2 ст.99 КАС України. Просить суд в позові відмовити .

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивач народився 17 березня 1943 року, є громадянином України, на час закінчення Другої світової війни (02 вересня 1945 року) йому було менше 18 років, а тому він, відповідно до ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", є дитиною війни. Даний факт підтверджується паспортом громадянина України виданий на ім'я позивача та відповідною відміткою в його пенсійному посвідченні. Виходячи із наведеного, позивач має право на пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України „Про соціальний захист дітей війни", який вступив в силу з 01 січня 2006 року. Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п. 12 ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року, дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" знову було зупинено на 2007 рік на підставі ст.111 Закону України „Про державний бюджет України на рік", яка передбачала, що у 2007 році підвищення до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Проте, положення ст.111 втратило чинність, як таке, що визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду N6-pn/2007 від 09 липня 2007 року, а тому 09 липня 2007 року дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" було відновлено в повному обсязі і позивач має право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з 09 липня по 31 грудня 2007 року в розмірі 735,3 грн. (406 грн. мін. пенсії х 30% х 3 міс. + 411 грн. мін. пенсії х 30% х 3 міс.).

Також, Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 41 розділу II Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року, а тому, позивач, також, має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. б Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з 22 травня по 31 грудня 2008 року в розмірі 1170,6 грн. (481 грн. мін. пенсії х 30% х 2 міс. + 482 грн. мін. пенсії х 30% х 3 міс. + 498 грн. мін. пенсії х 30% х 3 міс.).

Доводи відповідача про те, що відсутня затверджена законодавством величина мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано 30% підвищення до пенсії дітям війни, а мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч.І ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом і не підлягає застосуванню для обчислення розміру підвищення до пенсій особам, які мають статус „дитина війни" відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни", судом не приймаються до уваги, оскільки згідно з ч.З ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом, з якого, відповідно до ч.І ст. 2 Закону України „Про прожитковий мінімум" встановлюється розмір мінімальної пенсії.

Пункт 8 Постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня

2007року „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", встановив, що дітям війни до пенсії підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня 2008 року - 48,1 грн., з 01 липня 2008 року - 48,20 грн., з 01 жовтня 2008 року - 49,8 грн. Однак, вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом і, відповідно до ч.4 ст.9 КАС України, у разі виникнення колізії між законом та підзаконним нормативно-правовим актом, застосовуються норми закону. Крім того, відповідно до ст. З Закону України „Про соціальний захист дітей

війни" державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року не отримував підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а тому не отримав 2568,4 грн. соціальних виплат,,передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", хоча мав на це право .

Відповідно до ст.7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За Указом Президента України №121 "Про Положення про Пенсійний фонд України" від 01 березня 2001 року - Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів цього фонду України, а тому саме органами Пенсійного фонду України позивачу мало виплачуватись підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у 2007-2008 роках.

Доводи відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів, призначених на ці виплати, судом не приймаються до уваги, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань

Суд також не бере до уваги посилання відповідача на те, що відсутній нормативно-правовий акт, який визначав би порядок реалізації ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", тому що виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, рішення якого є і джерелом права, не дозволяється державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Відповідно до ст.87 Закону України „Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, а тому строк позовної давності судом не застосовується.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, в періоди з 09 липня по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня по 31 грудня 2008 року, в''протиправними'/' відповідач не довів правомірність його дій а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позовні ж вимоги в частині стягнення підвищення до пенсії за інші періоди 2006-2008 років не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і задоволенню не підлягають.

Вірними способом відновлення порушеного права позивача є покладення обов'язку на відповідача провести належне нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з урахуванням виплачених сум ї у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" задоволити частково.

Зобов'язати Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з_09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року, включно з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подана у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 171 ЦПК України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Дужич