Справа № 802/861/17-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/861/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

19 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

за участю: секретаря судового засідання: Гіюка Д.М.

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Міжлісся" до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Міжлісся" (далі ТОВ "Міжлісся") звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі ГУ ДФС у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 14 липня 2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи зі слідуючого.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Міжлісся" зареєстровано Барською РДА 12.04.2007 року та взято на податковий облік в органах державної податкової служби 13.04.2007 року.

На підставі направлень від 28.11.2016 року №№1028, 1029, 1030, 1031, виданих ГУ ДФС у Вінницькій області, та наказу №696 від 14.11.2016 року проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Міжлісся" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 30.09.2016 року.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт №11/1401/34918462 від 23.01.2017року про результати планової виїзної перевірки ТОВ "Міжлісся" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 30.09.2016 року.

Під час перевірки досліджено дотримання вимог законодавства з питань порядку ведення касових операцій у національній валюті Україні за період з 01.01.2013 року по 3.12.2015 року та встановлено порушення п. 2.11, п.3.1, п.3.4 та п.7.39, п. 7.41 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, а саме: готівкові кошти за оренду земельних ділянок (земельних паїв) ТОВ "Міжлісся", які видавались згідно видаткових касових ордерів та відповідних розрахункових відомостей про видачу готівкових коштів фізичним особам - орендодавцям, які на дату виплат були померлими, тобто проведення виплат без документального підтвердження фактичного отримання фізичними особами готівкових коштів в загальній сумі 38639,70 грн.

ТОВ "Міжлісся" в окремих випадках готівкові кошти за оренду земельних ділянок (земельних паїв), відповідно до наданих для перевірки документів, видаткових касових ордерів (відповідних видаткових розрахункових відомостей про видачу грошей), видавались фізичним особам - орендодавцям, які на день видачі коштів померли та відповідно, не могли фактично отримувати відповідні кошти.

До перевірки надано видаткові касові ордери (відповідні розрахункові відомості про видачу грошей) про виплачені суми компенсації фізичним особам - орендодавцям, які відсутні в Державному реєстрі фізичних осіб, що унеможливлює ідентифікацію фізичної особи, унеможливлює визначення статусу, як платника податків. Реєстр фізичних осіб по яких відповідно до даних ДРФО, ліквідовано РНОК із зазначенням періоду взаємовідносин, ПІБ фізичних осіб, РНОК.

При цьому на ТОВ "Міжлісся" у видаткових касових ордерах відповідно до яких провадилась виплата грошових коштів за оренду земельних ділянок (паїв) з каси господарства, в даних випадках зазначались померлі громадяни - фізичні особи.

Так, відповідно наданої інформації Барським відділенням Жмеринської ОДПІ по громадянам з центральної бази державного реєстру фізичних осіб України про суми виплачених доходів фізичним особам в 2014-2016 рр. ТОВ "Міжлісся" за оренду земельних ділянок надійшли повідомлення про смерть (коди закриті) по ідентифікаційним кодам.

Тобто, видаткові касові ордера про виплачені суми компенсації фізичним особам - орендодавцям за оренду земельних ділянок (паїв), що є первинним бухгалтерським документом, який фіксує проведення господарських операцій, оформлені з порушенням вимог чинного законодавства.

В зв'язку із виявленими порушеннями, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06.02.2017 року №, яким застосовано штрафні санкції в сумі 38639,7 грн.

Позивач не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням подав скаргу від 17.02.2017 року до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги Державною фіскальною службою України прийнято рішення за №8250/6/99-99-11-05-01-15 від 19.04.2017 року, яким податкове повідомлення- рішення від 06.02.2017 року № залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням 06.02.2017 року №, оскаржив його до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано первинні бухгалтерські документи, які підтверджують сплату ТОВ "Міжлісся" компенсації за оренду паїв, а тому підстав для накладення на нього штрафних санкцій, немає. Окрім того, суд дійшов висновку, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення норм з регулювання обігу готівки податковий орган, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 Господарського кодексу України, а закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637 (далі Положення).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до розділу 1 Положення касова операція--це операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Згідно пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до п.3.1 Положення, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Згідно п.3.4 Положення, видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником.

Відповідно до п. 3.5. Положення, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок-цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Тобто, зазначений пункт регулює питання видачі відповідних грошових коштів з каси підприємства саме фізичним особам.

Згідно п.3.6 Положення, видачу готівки касир проводить тільки особі, зазначеній у видатковому касовому ордері або видатковій відомості.

Відповідно до пункту 7. 39 глави 7 Положення, під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, враховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням встановлених термінів може дозволятися лише у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів ( пункт 7. 39 глави 7 Положення).

Так, з документів, наданих позивачем під час проведення перевірки, а саме: видаткових касових ордерів та видаткових відомостей, посадовими особами відповідача встановлено, що в окремих випадках ТОВ "Міжлісся" видавало готівкові кошти фізичним особам--орендодавцям, за оренду земельних ділянок (земельних часток (паїв)), які на день видачі коштів були померлими та фактично не могли отримати вказані в документах підприємства кошти.

Також, позивачем до перевірки надано видаткові касові ордери (видаткові відомості), про виплачені суми компенсації фізичним особам орендодавцям, які відсутні з Державному реєстрі фізичних осіб, що унеможливлює ідентифікацію фізичної особи (орендодавця) та визначення статусу, як платника податків.

В судовому засіданні, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, представник позивача не заперечував, що в деяких випадках готівкові кошти за оренду земельних ділянок видавались не орендодавцям, а іншим особам. При цьому пояснив, що такі обставини мали місце у разі смерті орендодавців землі, тоді плата за оренду видавалась їх спадкоємцям, які в спадкових правах ще не оформились, а прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. Як доказ про те, що ці особи є спадкоємцями померлих, останні надавали ксерокопії паспортів.

В свою чергу, представник відповідача пояснила, що для перевіки контролюючому органу, позивачем не надано жодного документу, за якого можна було б визначити осіб, що отримали кошти та поставили підписи в видаткових відомостей та встановити чи дійсно вони є спадкоємцями померлих.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що наданими ГУ ДФС у Вінницькій області доказами доведено, що видаткові касові ордери (видаткові відомості) про виплачені суми компенсації орендодавцямфізичним особам, які є первинними бухгалтерськими документами і які фіксують проведення господарських операцій, оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, а тому у відповідача були законні підстави для прийняття спірного повідомлення-рішення.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що визначені оспорюваним податковим повідомленням-рішенням санкції за своєю правовою природою є адміністративно-господарськими, а тому можуть бути застосовані лише в межах визначеного ст. 250 Господарського кодексу України гранично допустимого строку.

Частиною 1 ст. 250 ГК України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 цієї статті, якою ця стаття доповнена Законом України від 02.12.2010 № 2756-VI, зі сфери її дії виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Закон України від 02.12.2010 року № 2756-VI набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, тобто, з 01.01.2011 року.

Відповідно до пп.14.1.39. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пп.14.1.265. п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 58.2. ст.58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, з 01.01.2011 року (часу набрання чинності ПК України) санкції за порушення законодавства, яке не є законодавством з питань оподаткування, належали до грошових зобов'язань, застосування яких є можливим лише в межах строків, встановлених Податковим кодексом України.

Відповідно до п.102.1. ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позиція суду першої інстанції про необхідність застосування відповідачем при нарахуванні позивачу штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320), строків, передбачених ст.250 Господарського кодексу України, є помилковою.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Податковим кодексом України, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 14 липня 2017 року, та є підставами для її скасування.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Міжлісся", відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 жовтня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6