Справа № 2а-2/10
Суддя: Салоїд Н. М.
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2010 року Хмельницький міськрайонний суд

у складі: головуючої Салоїд Н.М.,

при секретареві Колісник Л.В.,

за участю представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу за об»єднаним адміністративним позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8

до

Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України, ТУ ДСА в Хмельницькій області, Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Хмельницькій області

про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації втрати частини заробітку в звязку із затримкою термінів виплати

в с т а н о в и в :

Позивачі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації втрати частини заробітку в звязку із затримкою термінів виплати. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказали, що працюють суддями Кам»янець-Подільського міськрайонного суду і в порушення вимог статті 44 Закону України «Про статус суддів», Указів Президента України «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів» №856/96 від 19.09.96р., «Про розміри надбавки до посадових окладів судців за кваліфікаційні класи» №1048/99 від 21.08.1999р., «Про додаткові заходи щодо соціального захисту судців» №584/95 віц 10.07.95р. зі змінами, «Про надбавки до посадових окладів за кваліфікаційні класи суддів і арбітрів» №614/94 від 17.10.1994р., постанов Кабінету Міністрів України №393 від 2.06.1993р. «Про підвищення заробітної плати на державних підприємствах, в установах, організаціях», від 13.12.1999р. «Про впорядкування умов праці апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» за період їх роботи їм не донарахована і недоплачена заробітна плата. Просять стягнути з Державної судової адміністрації України на їх користь недоплачену заробітну плату, компенсацію за втрату її частини у узв»Язку із порушенням термінів її виплати та судові витрати. Зокрема ОСОБА_3 за період з січня 1995 року по 2004 рік розмір недоплаченої заробітної плати складає 18560,6 грн., 5500,35 грн. втрати доходів у зв»язку із порушенням термінів її виплати, відшкодування витрат на придбання путівки у розмірі 1620 грн. та 750 грн. на оплату праці аудитора; ОСОБА_4 за період з 1995 по 2004 рік не нараховано та не виплачено заробітної плати 22130,54 грн., втрати частини заробітку у зв»язку із порушенням темінів її виплати 6781,51 грн. та 750 грн. аудиторських витрат; ОСОБА_5 за період з 1995 по 2004 рік не нараховано та не виплачено заробітної плати в розмірі 17443,93 грн.втрати частини доходів в сумі 5239,35 грн., 750 грн. судових витрат; ОСОБА_6 за період з 1995 по 2004 рік не нараховано та не виплачено заробітної плати 18888,08 грн., втрати частини заробітку у зв»язку із порушенням темінів її виплати 5521,29 грн. та 750 грн. аудиторських витрат; ОСОБА_7 за період з 1995 по 2004 рік не нараховано та не виплачено заробітної плати 13727,55 грн., втрати частини заробітку у зв»язку із порушенням темінів її виплати 3368,6 грн. та 750 грн. аудиторських витрат; ОСОБА_9 за період з 1995 по 2004 рік не нараховано та не виплачено заробітної плати 18643,7 грн., втрати частини заробітку у зв»язку із порушенням темінів її виплати 5690.86 грн. та 750 грн. витрат. Позивачі вказують, що заробітна плата виплачувалася їм не в повному обсязі. Позивачі зазначають, що аудиторським висновком від 15.11.2005 року за №38 аудиторської фірми «Маг» встановлено, що при формуванні кошторису оплати праці на 1995-2004 роки у розрахунок було включено всі види надбавок, доплат, щомісячних премій, передбачених чинним законодавством України, але фактично за вказаний період нараховано не повністю і несвоєчасно виплачені їм окремі види надбавок, доплат, щомісячних премій у вказаній ними сумі.

До суду від позивачів надійшли заяви, відповідно до яких просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги збільшили за період з 01 липня 1995 по 01 січня 2006 року по заробітній платі щомісячному грошовому утриманню та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати з підстав зазначених у позовній заяві, просять їх задоволити та стягнути судові витрати по проведенню експертного висновку.

Представники відповідачів - Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Представники відповідачів - Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Хмельницькій області заявленого позову не визнають. Пояснили, що позивачами пропущено строк звернення до адміністративного суду, заробітна плата позивачам виплачувалась в межах виділених бюджетних коштів, заборгованості перед позивачами по виплатах немає. В задоволенні позову просять відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказали на те, що висновок експерта не можна вважати вірним, оскільки він проведений по суті аудитором, вона не є експертом та не має свідоцтва на заняття експертною діяльністю, помилково в основу було покладено обов'язок керівника установи встановлювати надбавки та премії та не враховано, що зазначені виплати здійснюються за наявності підстав (виконання особливо важливих доручень, високі показники в роботі та ін.) та в межах наявних коштів на оплату праці. Представники звернули увагу на те, що в лютому-березні 2006 року КРУ в Хмельницькій області було здійснено ревізію виконання кошторису по КЕКВ 1110 «Оплата праці працівників бюджетних установ» за КФК 02004 «Районні (міські) суди» відповідно до висновків якої зазначено, що при нарахуванні та виплаті заробітної плати суддям порушень не встановлено. Представник Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області зазначив, що ДСА України не може нести відповідальності за зобов'язаннями які виникли до 1 січня 2003 року, оскільки не є правонаступником Міністерства юстиції України чи будь-якого іншого органу державної влади і не є відповідачем по даній справі.

Враховуючи думку учасників, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників Державного казначейства України, Міністерства фінансів України та позивачів, оскільки їх явка не визнавалася судом обов'язковою.

Суд, перевіривши доводи позивачів, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги слід залишити без задоволення за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі працюють на посаді суддів Камянець - міськрайонного суду Хмельницької області. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності судців. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів

Відповідно до ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальносуспільні потреби, а також розмір і цільове спрямування цих видатків.

Стаття 23 Бюджетного кодексу України передбачає, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст.44 ч.1, 2 Закону України «Про статус судців» - заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

У період 1995-2002 років організаційне забезпечення та фінансування діяльності судів здійснювало Міністерство юстиції України та його управління на місцях у межах бюджетних асигнувань, передбачених відповідними законами України про Державний бюджет на утримання судової влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №39 «Про умови оплати праці працівників судів» та постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 року №2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» було передбачено лише право, а не обов'язок установлювати суддям та керівникам суддів премій, надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги у межах наявних коштів на оплату праці.

Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту судців» передбачено, що обов'язковою є лише виплата щомісячних надбавок за кваліфікаційний клас та за особливий характер роботи та інтенсивність праці у розмірі 50% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, що позивач отримував відповідно до норм законодавства, що підтверджується відомостями та витягами з наказів начальника Хмельницького обласного управління юстиції, які містяться в матеріалах справи).

Цим же Указом Президента України передбачено право установлювати суддям надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи у розмірі до 75% посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас у межах фонду заробітної плати. Проте, призначення та розмір зазначеної надбавки повинні встановлюватись кожному судді індивідуально залежно від досягнень у праці та виконання особливо важливої роботи.

З наявних у матеріалах справи копії акту ревізії контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області виконання кошторису по КЕКВ 1110 «Оплата праці працівників бюджетних установ» за КФК 02004 «Районні (міські) суди» від 03 березня 2006 року (ах. 136-141 т.1) вбачається, що в ході проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Хмельницького обласного управління юстиції за 1995-2002 роки порушень при нарахуванні та виплаті заробітної плати суддям не встановлено. Із довідки голови Камянець - Подільського міськрайонного суду за №1251 від 13.09.2010 року вбачається, що накази про преміювання суддів за період з 01.01.2003 року по 01.01.2006 року головою суду не видавались.

При цьому відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів якими визначено-умови та розмір цих виплат. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Позовні вимоги позивачі обґрунтовують експертним висновком від 28 червня 2009 року приватної ПП АФ «Аксіома_аудит», виконаної ОСОБА_10, за результатами перевірки своєчасності виплати заробітної плати за період з 1 січня 1995 р. по грудень 2005 року під час роботи на посаді суддів Камянець - Подільського міськрайонного суду та додатками до висновку.

На неодноразові виклики в судові засідання ОСОБА_10 для дачі пояснень з приводу свого висновку та надання документів, що посвідчують право на заняття експертною діяльністю не зявилась, а її висновок засвідчений печаткою ПП АФ «Аксіома аудит», по суті аудиторською фірмою, а не експертною установою.

Відповідно до ч.2 ст. З Закону України «Про аудиторську діяльність» аудитом вважається перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб'єкта господарювання з метою висловлення незалежної думки аудитора про її достовірність в усіх суттєвих аспектах та відповідність вимогам законів України, положень (стандартів) бухгалтерського обліку або інших правил (внутрішніх положень суб'єктів господарювання) згідно з вимогами користувачів. При цьому ч.1 ст.7 вказаного Закону визначено, що аудиторський висновок являє собою документ, що складений відповідно до стандартів аудиту та передбачає надання впевненості користувачам щодо відповідності фінансової звітності або іншої інформації концептуальним основам, які використовувалися при її складанні. Концептуальними основами можуть бути закони та інші нормативно-правові акти України, положення (стандарти) бухгалтерського обліку, внутрішні вимоги та положення суб'єктів господарювання, інші джерела.

Оскільки відповідачі не належать до суб'єктів господарювання, а при складанні вказаного аудиторського висновку та додатків до нього перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб'єкта не проводилася, то суд вважає, що з огляду на приписи ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України такий доказ не можна вважати належним.

Аудит фінансової та господарської діяльності бюджетних установ здійснюється Рахунковою палатою та Головним контрольно-ревізійним управлінням України.

При визначенні не донарахованих, на думку ОСОБА_10 позивачам та недоплачених їй сум не було враховано, що положення Указу Президента України від 17 жовтня 1994 року № 614/94, Указу Президента України від 19 вересня 1996 року №856/96, Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95, Указу Президента України від 21 серпня 1999 року №1048/99, постанови Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 року №2288 передбачають право, а не обов'язок встановлювати надбавки та премії для суддів та містять застереження про можливість здійснення таких виплат у межах наявних коштів на оплату праці.

Крім того, згідно із ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-111, який набрав чинності з 01 січня 2001 року, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Враховуючи викладене, компенсації підлягають лише суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, а тому у цій частині висновок експерта не відповідає вимогам закону.

Суд не приймає до уваги висновок, виконаний ОСОБА_10 від 28.06.2009 року ПП АФ «Аксіома-аудит» «за результатами перевірки своєчасності виплати заробітної плати позивачам під час їх роботи на посаді суддів Камянець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, оскільки право на встановлення таких експерту не належить.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи документами правильність нарахування та виплати позивачам заробітної плати за період їх роботи з 01 січня 1995 року по грудень 2006 року на посаді суддів Камянець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області (відомості, витяги з наказів начальника Хмельницького обласного управління юстиції). Заробітна плата їм нарахована та виплачена, зокрема за спірний період, з врахуванням тих надбавок та премій, які були їй встановлені згідно діючих нормативно-правових актів, в межах відповідних асигнувань.

Суд вважає клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на викладене нижче.

В ході судового розгляду відповідачами доведено, що вони діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно стягнення грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування ОСОБА_3 за 2002 рік слід відмовити, оскільки відповідно до вимог статті 44 Закону України «Про статус суддів» суддям за рахунок державного бюджету, а членам їх сімей за власний рахунок щорічно надається путівка на санаторно-курортне лікування. Як вбачається із матеріалів позовної заяви ОСОБА_3І придбала таку путівку на двох осіб. Вартість її санаторно-курортного лікування становить 1296 грн., позивач не довела, а суд не встановив, що вона офіційно зверталася до відповідача із заявою про повернення коштів відповідно того бюджетного року, коли таке лікування проходило, Окрім того бюджетних асигнувань у 2002 році на відшкодування витрат санаторно-курортного лікування не надходило. Що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 104, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

В позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України, ТУ ДСА України в Хмельницькій області, Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Хмельницькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації за втрату її частини у звязку із затримкою термінів її виплати та ОСОБА_3 витрат на санаторно-курортне лікування відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду до Львівського Апеляційного адміністративного суду через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя :