Справа № 813/242/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8422/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємства «В+К» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року у справі за його позовом до Залізничної обєднаної державної податкової інспекції (Франківське відділення) Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року приватне підприємство «В+К» (далі ПП «В+К») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх вимог просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Залізничної обєднаної державної податкової інспекції (Франківське відділення) Головного управління ДФС у Львівській області (далі ОДПІ) від 12 грудня 2016 року № 16197-17 про сплату податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязаннями з податку на додану вартість (далі ПДВ) у сумі 61868,23 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

У апеляційній скарзі ПП «В+К» просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову у повному обсязі. У обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не було враховано те, що за ПП «В+К» обліковується наявність боргу, який фактично тягнеться з 2015 року та в порядку черговості погашається та знову виникає. Дана сума податкового боргу виставлена відповідачем за узгодженим грошовим зобовязанням з ПДВ, що рахується за позивачем ще за січень 2015 року.

Однак, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року у справі № 813/1495/15, яка набрала законної сили, було встановлено, що на виконання вимог податкового законодавства зі сплати ПДВ позивачем було сплачено ПДВ за січень 2015 шляхом перерахування грошових коштів з відкритого ним в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» рахунку платіжним дорученням від 26 лютого 2015 № 1829 на суму 56425,00 грн. Проте, сплачені позивачем через АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти з ПДВ в сумі 56425,00 грн. на відповідний казначейський рахунок так і не надійшли не з його вини, у звязку із чим у позивача виникла заборгованість зі сплати ПДВ за січень 2015 року.

На переконання апелянта, у позивача відсутнє узгоджене грошове зобовязання, оскільки ним було сплачено ПДВ за січень 2015 року платіжним дорученням № 1829 від 26 лютого 2015 року на суму 56425,00 грн., що встановлено постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року у справі № 813/1495/15, яка набрала законної сили. Однак, відповідач списував сплату ПДВ конкретних періодів на погашення податкового боргу, що числився за січень 2015 року, що автоматично призводило до неповного погашення податкових зобов'язань з ПДВ за усі наступні місяці.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов ПП «В+К».

Представник відповідача на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПП «В+К» , суд першої інстанції виходив із того, що 12 грудня 2016 року ОДПІ винесено податкову вимогу № 16197-17, відповідно до якої станом на 11 грудня 2016 року сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобовязаннями становить 61868,23 грн. за платежем ПДВ.

Згідно з наданою відповідачем карткою облікового рахунку позивача спірну податкову вимогу виставлено на суму 61868,23 грн. відповідно до самостійно здекларованих та несплачених сум податкових зобовязань з ПДВ. Жодних доказів про сплату таких зобовязань на момент прийняття спірної вимоги позивачем не надано.

Зазначені висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 12 грудня 2016 року ОДПІ винесено податкову вимогу № 16197-17, відповідно до якої у позивача станом на 11 грудня 2016 року наявний податковий борг за узгодженими грошовими зобовязаннями з ПДВ на суму 61868,23 грн.

Згідно з пп. 14.1.175. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК) податковим боргом є сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим же Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пп. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16 ПК платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим же Кодексом та законами з питань митної справи.

Приписами п. 57.1. ст. 57 цього ж Кодексу передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями п. 59.1. ст. 59 ПК передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідачем була надана картка облікового рахунку ПП «В+К», відповідно до якої за позивачем рахується заборгованість з ПДВ по самостійно задекларованих зобовязаннях на суму 61868,23 грн., несплачених на день надсилання оспорюваної податкової вимоги.

При цьому представник позивача у ході апеляційного розгляду не заперечував сам факт існування такої заборгованості у відповідності до даних картки облікового рахунку ПП «В+К», однак повязував її наявність із неврахуванням податковим органом факту сплати підприємством ПДВ за січень 2015 року платіжним дорученням № 1829 від 26 лютого 2015 року на суму 56425,00 грн., які на відповідний казначейський рахунок не надійшли не з його вини.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів п. 87.9 ст. 87 ПК у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтвердив те, що на даний час кошти від ПП «В+К» у сумі 56425,00 грн. на сплату самостійно задекларованого зобовязання з ПДВ за січень 2015 року все ще до Державного бюджету не надійшли, оскільки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не було виконано платіжне доручення позивача від 26 лютого 2015 № 1829 і повторно така сума самим підприємством не сплачувалася.

Таким чином, на думку апеляційного суду, у ОДПІ були належні правові підстави для зарахування поточних платежів позивача на погашення існуючого податкового боргу та надіслання ПП «В+Л» оспорюваної податкової вимоги від 12 грудня 2016 року № 16197-17.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу приватного підприємства «В+К» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року у справі № 813/242/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

ОСОБА_3

Ухвала у повному обсязі складена 27 жовтня 2017 року.