Справа № 308/6574/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

25 жовтня 2017 року м. Київ К/800/34274/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в призначенні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86% суддівської винагороди із зарахуванням до стажу роботи судді половини строку навчання у Київській вищій школі міліції МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського, строку військової служби та стажу роботи на посаді слідчого; зобов'язати відповідача зарахувати йому до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у Київській вищій школі міліції МВС СРСР ім.Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 6 місяців, строк військової служби - 2 роки та 1 місяці та 1 місяц стажу роботи на посаді слідчого; зобов'язати Управління нарахувати та виплачувати йому з грудня 2016 року щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86% суддівської винагороди судді і нарахувати та виплатити недоплачену суду щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просило їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 в період з 05.05.1970р. по 06.05.1972р. проходив строкову військову службу; з 01.10.1974р. по 01.11.1974р. працював слідчим Мукачівського РВВС; з 24.07.1976р. по 26.07.1979р. навчався в Київській вищій школі міліції МВС СРСР ім.Ф.Е. Дзержинського, з 18.11.1996р. по 14.12.2016 р. перебував на посаді судді.

На підставі наказу Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2016р. №6.3.1-348, виданого на підставі рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016р. №3055/0/15-16, позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

19.12.2016р. Ужгородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% грошового утримання судді, з урахуванням стажу роботи на посаді судді (20 років 00 місяців 28 днів), та без урахування стажу його роботи на посаді слідчого, періоду проходження ним строкової військової служби і половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. №3-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз.2 р. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28.03.2015р.) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992р. №2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р., судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

За змістом абз.2 п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів", було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтями 58 та 64 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно ж до ст.21 та ст.22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з п.8 ч.4 ст.48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 цієї ж статті Закону).

Враховуючи викладене, суди пришли до висновку, що до стажу роботи позивача, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати час проходження строкової служби (2 рік 1 місяць), половини строку навчання в Київській вищій школі міліції МВС СРСР ім.Ф.Е. Дзержинського (1 рік 6 місяців), періоду роботи на посаді слідчого Мукачівського РВВС (1 місяць), що, в свою чергу, дає право на призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до п.5 ч.5 ст.214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів п.5 ч.5 ст.214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник