Справа № 131/880/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 131/880/17

Головуючий у 1-й інстанції: Олексієнко О.Ю.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

19 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Іллінецькому районі Вінницької області на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Іллінецькому районі Вінницької області про зобов'язання призначити та виплатити страхові виплати,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Іллінецькому районі Вінницької області (далі Фонд соціального страхування) про зобов'язання призначити та виплатити страхові виплати.

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 липня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішеням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

За приписами п.п. 1,2 ч.1 ст.197 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи із такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 лютого 1994 року мав місце нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, внаслідок якого ОСОБА_2 отримав травму.

Після складення відповідних актів Форми Н-5 та Н-1 та маючи матеріали спеціального розслідування нещасного випадку 04 травня 2016 року, позивач звернувся до Фонду соціального страхування за призначенням страхових виплат. Однак листом відповідача від 28.03.2017 року, його повідомлено про неможливість проводити страхові виплати, оскільки на запит Фонду про відомості щодо розміру середньої заробітної плати водія на підприємстві, або аналогічної професії підприємством надано відповідь про те, що не може надати даних, так як не працює та не проводить ніякої діяльності.

Не погоджуючись з даною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про відмову позивачу в призначенні страхових виплат, відповідач діяв не в межах та не у спосіб, передбачені законодавством.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак вважає, що оскаржувану постанову необхідно змінити, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у звязку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоровя регулюються Законом України від 23.09.1999 № 1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч.2 п.1 ст.10 Закону № 1105-ХІУ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на органи Фонду соціального страхування покладено обов'язок забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п.1 ч.7 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, якіспричинили втрату працездатності» страхові виплати складаються із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Згідно з ч. 9 ст.42 Закону № 1105-ХІV, середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.12 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», якщо на час звернення за страховою виплатою документи про заробіток потерпілого до ушкодження здоров'я не збереглися, сума страхової виплати визначається за діючою на час звернення тарифною ставкою (окладом) за професією (посадою) на підприємстві (в галузі), на якому працював потерпілий, або за відповідною тарифною ставкою (окладом) подібної професії (посади), але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на день виплати. Відсутність документів про заробіток підтверджується довідкою роботодавця або відповідного архіву.

Так, механізм

У відповідності до п. 19 вказаного Порядку, у разі коли на час звернення за страховою виплатою документи про заробітну плату застрахованої особи до ушкодження здоров'я не збереглися, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру середньої заробітної плати, що склалася на час звернення за відповідною професією (посадою). За відсутності на підприємстві відповідної професії (посади) середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру середньої заробітної плати за аналогічною професією (посадою), що склалися на час звернення на підприємстві, на якому працювала застрахована особа, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Пунктом 20 Порядку №1266 передбачено, що у разі відсутності у потерпілого на час звернення за страховою виплатою довідки про його заробітну плату у звязку з ліквідацією підприємства, установи або організації середня заробітна плата обчислюється виходячи з діючої на час звернення місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) в галузі, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Згідно п. 3.1. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року №24, для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати до робочого органу виконавчої дирекції Фонду подається зокрема довідка про середню заробітну плату (доход).

В силу приписів пункту 3.2 цього, Порядку, якщо потерпілий за станом здоров'я чи з інших причин не може одержати зазначені у підпункті 3.1 пункту 3 цього Порядку документи, їх одержує та подає відповідний страховий експерт робочого органу виконавчої дирекції Фонду.

Отже, з аналізу вищезазначених правових норм слідує, що застрахована особа, яка є потерпілою від нещасного випадку на виробництві, має право на своєчасне та повне відшкодуванню шкоди, заподіяної їй внаслідок ушкодження його здоров'я; робочим органом, який забезпечує здійснення таких виплат є Виконавча дирекція Фонду соціального страхування, на який окрім того, законом покладено обов'язок, звертатись до підприємства, на якому до настання страхового випадку працювала застрахована особа, а уразі їх відсутності до організацій, про діючу місячну тарифну ставку (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) в галузі, для розрахунку середньої заробітної плати, який необхідний для визначення розміру страхових виплат.

Як встановлено з матеріалів справи, 15 лютого 1994 року біля 18 год. 30 хв. з водієм Оратів райсількомунгоспу ОСОБА_2 стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок якого останній отримав травму, що підтверджується наказом Управління держпраці у Вінницькій № 19-р від 01.04.2016 року «Про призначення комісії розслідування нещасного випадку», копією акту проведення розслідування нещасного випадку, та копією акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

Згідно довідки до акта МСЕК № 012229 Серія 2-18 АВ, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності--трудове каліцтво.

Таким чином, суд визнає доведеним, що позивач має право на виплату йому страхових виплат пов'язаних із настанням страхового випадку.

04 травня 2016 року, після складення актів Форми Н-5 та Н-1, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення страхових виплат.

Як вбачається з листа Фонду соціального страхування від 28.03.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у вищевказаних виплатах, в зв'язку з непредставленням ним достовірної довідки про заробітну плату. Також в листі зазначено, що на запит Фонду, підприємство на якому працював позивач, надало відповідь, що не в змозі надати таку інформацію, оскільки не проводить ніякої діяльності.

Однак, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що відсутність на підприємстві де працювала застрахована особа, документів про заробітну плату, не може бути підставою для відмови в призначенні страхових виплат, оскільки механізм розрахунку заробітньої плати в такому випадку, передбачений Порядком №1266.

Окрім того, як було зазначено вище, у разі якщо потерпілий з тих чи інших причин не може одержати довідку про заробітну плату, такий обов'язок законом покладено саме на відповідача, а тому твердження останнього про відсутність у Фонду можливості визначити розмір страхових виплат з огляду на відсутність у позивача відповідної довідки є необґрунтованими.

Апеляційний суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до п. 1.11 Порядку №24, робочий орган виконавчої дирекції Фонду може відмовити у страховій виплаті потерпілому у випадках, передбачених статтею 37 Закону № 1105-ХІV. При цьому, вищезазначена норма Закону № 1105-ХІV, такої підстави для відмови, як відсутність довідки про заробітну плату не містить.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем порушено право позивача на отримання соціального захисту, який йому гарантований Конституцією України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а відтак є законні підстави для зобов'язання Фонду соціального страхування призначити та виплачувати ОСОБА_2 щомісячну страхову виплату у розмірі середньої заробітної плати за аналогічною професією (посадою), але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Разом з тим, при винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що відповідно до ч.1 ст. 42 Закону № 1105-XIV, сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя, а отже Фонд здійснює виплату потерпілому тільки частину втраченого заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема змінити постанову суду.

За ч.1 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Іллінецькому районі Вінницької області задовольнити частково.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 липня 2017 року змінити.

Абзац другий постанови, викласти в наступній редакції: "Зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Іллінецькому районі призначити та виплачувати ОСОБА_2 з 04 травня 2016 року щомісячну страхову виплату, обчислену, відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266, з розміру середньої заробітної плати не менше мінімальної заробітної плати, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, з урахуванням ступеня втрати працездатності".

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4