Справа № 804/6151/15
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2017 рокусправа № 804/6151/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 27 жовтня 2015 року),

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 22 серпня 2017 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року

у справі № 804/6151/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКОМ-ФОРТ»

до Дніпропетровської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішення, картки,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «БУДКОМ-ФОРТ» звернулося у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 11 листопада 2014 року №110100000/2014/200223/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110100000/2014/00549.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року задоволено позовні вимоги.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Дніпропетровська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник Дніпропетровської митниці ДФС вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКОМ-ФОРТ» у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечує та просить апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «БУДКОМ-ФОРТ» та «CONSORFRUT, S.L.» (Іспанія) 17 вересня 2014 року укладено Контракт №2828-CF/ВF на поставку товару партіями відповідно до Специфікацій, за умовами якого позивачем придбано товар (хурма свіжа: - Хурма виду Diospyros kaki (KAKI-PERSIMMON). Товар постачався за ціною 0,50 євро за кг, на умовах FCA Валенсія, Іспанія. (т. 1 а.с. 16-21).

Для здійснення митного контролю та митного оформлення товару товариством з обмеженою відповідальністю «БУДКОМ-ФОРТ» подана митна декларація від №110100000/2014/231401, відповідно до якої позивачем митна вартість товару визначена за методом №1 - за ціною договору (основний метод) в розмірі 0,50 EUR/кг. (т. 1 а.с. 94-96).

Разом із митною декларацією, позивачем надані наступні документи: зовнішньоекономічний договір №2828-CF/BF від 17 вересня 2014 року; пакувальний лист №3 від 30 жовтня 2014 року; специфікація №3 від 30 жовтня 2014 року; рахунок-фактура (інвойс) №011405817 від 30 жовтня 2014 року; міжнародна накладна CMR №000253 від 31 жовтня 2014 року; калькуляція транспортних витрат №10/11/15 від 10 листопада 2014 року; заявка на перевезення №Доп 1 від 30 жовтня 2014 року; рахунок-проформа перевізника від 31 жовтня 2014 року; заява на страхування №22 від 27 жовтня 2014 року; прайс-лист б/н від 30 жовтня 2014 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений експертною організацією №ГО-4920/2 від 27 жовтня 2014 року; договір страхування №043.0647415.254 від 26 вересня 2014 року; договір комісії №1209/7 від 12 вересня 2014 року; специфікація до договору комісії №3СО від 30 жовтня 2014 року; договір перевезення №643 від 01 квітня 2013 року; договір перевезення №02/04/2013 від 02 квітня 2013 року; фітосанітарний сертифікат CE/ES/ 0154345 2B від 03 листопада 2014 року; сертифікат переміщення 0234191F від 03 листопада 2014 року; сертифікат якості від 30 жовтня 2014 року; експортна декларація країни відправлення №14 ЕS0137 від 03 листопада 2014 року; договір перевезення №ZUТ717 від 07 лютого 2013 року.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та контролю наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості митним органом були виявлені розбіжності, зокрема:

- відповідно до інформації експортних митних декларацій Європейського союзу, що надавались до митниці іншими імпортерами з урахуванням законодавства Євросоюзу, у графі 46 митної декларації міститься інформація про статистичну вартість товару на кордоні країни експорту, що включає в себе вартість на транспортування та страхування, які припадають на частину перевезення товару по території країни експорту. При заявлених умовах поставки FCA VALENCIA в наданій копії митної декларації №14ЕS8760 відомості в графі 22 та гр. 46 однакові;

- в договорі перевезення №643 від 01 квітня 2013 року у пункті 3.1 зазначено, що вартість послуг виконавця розраховується як сума вартості послуг третіх осіб, залучених виконавцем для здійснення перевезення та фіксованої експедиційної винагороди у розмірі 400 грн.

За результатами консультації позивача зобовязано потягом 10 календарних днів надати додаткові документи, зокрема, розрахунки перевезення третіми особами, які залучені для перевезення товару та данні, які зазначені в договорах на перевезення, а також пояснення щодо митної декларації країни експорту та додаткові документи щодо підтвердження транспортних витрат (т. 1 а.с. 85-87).

11 листопада 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «БУДКОМ-ФОРТ» повідомило митний орган про неможливість надання додаткових документів у десятиденний термін (т. 1 а.с. 88).

За результатами здійснення митним органом перевірки наданих позивачем документів, відповідач дійшов висновку, що наданих документів недостатньо для підтвердження митної вартості товару, у звязку з чим відповідачем використано наявну у нього інформацію, із застосуванням резервного методу відповідно до статті 60 Митного кодексу України, скориговано митну вартість товару до 1,38 євро/кг (на товар «хурма свіжа: - Хурма виду Diospyros kaki (KAKI-PERSIMMON)»), про що відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 11 листопада 2014 року №110100000/2014/200223/1 (т. 1 а.с. 89-90).

При цьому, за змістом оскаржуваного рішення від 11 листопада 2014 року №110100000/2014/200223/1 митницею відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю за ціною договору у звязку із не підтвердженням витрат на транспортування та страхування. Крім того зазначено, що при визначені митної вартості товару неможливо застосувати методи 2 а), 2 б), оскільки у митного органу відсутня інформація щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Методи на основі віднімання 2 в) та додавання 2 г) неможливо застосувати у звязку із відсутністю обєктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню.

На підставі даного рішення митним органом оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11 листопада 2014 року №110100000/2014/00549 (т. 1 а.с. 91-93).

Не погодившись з визначеною відповідачем митною вартістю товару, позивач, відповідно до частини 7 статті 55 Митного кодексу України, скористався правом на звернення до митного органу із заявою про випуск товарів, що декларуються, у вільний обіг на умовах фінансової гарантії.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на повязаних із продавцем осіб для виконання зобовязань продавця.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частиною 4 статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобовязаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобовязаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що повязують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Таким чином, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митного органу при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Судом установлено, що при перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно з вимогами статті 53 Митного кодексу України митний орган дійшов висновку про те, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності, а саме: відповідно до інформації експортних митних декларацій Європейського союзу, що надавались до митниці іншими імпортерами з урахуванням законодавства Євросоюзу, у графі 46 митних декларацій міститься інформація про статистичну вартість товару на кордоні країни експорту, що включає в себе вартість на транспортування та страхування, які припадають на частину перевезення товару по території країни експорту. При заявлених умовах поставки FCA VALENCIA в наданій копії митної декларації №14ЕS8760 відомості в графі 22 та графі 46 однакові; у пункті 3.1 договору на перевезення від 01 квітня 2013 року №643 зазначено, що вартість послуг виконавця розраховується як сума вартості послуг третіх осіб, залучених виконавцем для здійснення перевезення та фіксованої експедиційної винагороди у розмірі 400 грн.

Разом з тим, такі висновки митного органу про те, що відомості у графах 22 та 46 зазначеної експортної декларації повинні бути різними є помилковим з огляду на наступне.

Так, відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС, за умовами FCA VALENCIA, Іспанія продавець товару не несе будь-яких витрат з транспортування чи страхування товару, всі транспортні витрати (та страхування) несе покупець, а митне оформлення у країні відправлення здійснює продавець, тому відомості у графах 22 та 46 наданої позивачем митному органу експортної декларації однакові.

При поставці товару на зазначених умовах складовими митної вартості товару є: ціна товару за контрактом, включаючи витрати з транспортування товару з м. Валенсія, Іспанія до пункту перетину кордону м. Ягодин, Україна, та витрати на страхування товару. Вартість перевезення постачальника до м. Валенсія закладені у контрактну ціну товару.

При цьому, витребувавши додаткові документи, а саме: каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, достовірні дані, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та розрахунки за перевезення третіми особами, які залучені для перевезення товару, дані про яких зазначені в договорах перевезення, а також пояснення щодо митної декларації країни експорту та додаткових документів щодо підтвердження транспортних витрат, платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за основним методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Крім того, відмовляючи позивачу у здійсненні митного оформлення товару, відповідач не зазначив, в чому вбачається недостатність наданих позивачем документів для визначення митної вартості за ціною контракту, які складові митної вартості не підтверджуються, в чому саме полягає неповнота та/або недостовірність відомостей про заявлену позивачем митну вартість товару.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено, що надані позивачем документи на підтвердження заявленої ним в декларації митної вартості задекларованого товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, що свідчило б про наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

При цьому, твердження Дніпропетровської митниці ДФС про наявність певних суперечностей в експортній декларації не може бути підставою для витребування від декларанта додаткових документів, оскільки зазначена декларація не є обовязковим документом, який надається на підтвердження митної вартості товару, у розумінні частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Таким чином, неподання або подання декларантом додатково запитаних документів не в повному обсязі не створює для позивача негативних наслідків.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом України в постанові від 30 червня 2015 року № 21-591а15.

Судом першої інстанції установлено, що на підтвердження перевезення товару з м. Валенсія до м. Дніпропетровськ, а також транспортної складової митної вартості позивачем надано відповідачу: договір комісії №1209/7 від 12 вересня 2014 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (комітент) та позивачем (комісіонер), відповідно до умов якого комісіонер зобовязується за дорученням комітента за винагороду укладати від свого імені відповідні договори, в тому числі договори перевезення. При цьому у пункті 3.5 зазначеного договору комісії також встановлено, що комітент (товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет») вправі самостійно замовляти та оплачувати послуги третіх осіб, які необхідні для виконання комісійного доручення (транспортно-експедиційні послуги, послуги з перевезення вантажів територією України та в міжнародних сполученнях) (т.1 а.с. 59-63); договір перевезення вантажу від 01.04.2013 року №643, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (клієнт) та приватним підприємством «Транс Логістик» (виконавець), додаткову угоду №2 до нього від 01 січня 2014 року (т. 1 а.с. 47-55); заявку на перевезення №Доп 1 від 30 жовтня 2014 року, відповідно до якої перевезення вантажу здійснюється з Іспанії до України, вантаж - хурма, вантажовідправник: CONSORFRUT, S.L., вантажоотримувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Будком Форт») (т. 1 а.с. 56); договір перевезення вантажу від 02 квітня 2013 року №02/04/2013, укладеного між приватним підприємством «Транс Логістик» (Замовник) та приватним акціонерним товариством транспортно-експедиційним комбінатом «Західукртранс» (Виконавець). На підтвердження здійснення перевезення вантажу виконавцем надано міжнародну накладну SK 000253 та договір від 07 лютого 2013 року №ZUT717, укладеного між приватним акціонерним товариством транспортно-експедиційним комбінатом «Західукртранс» та фірмою SLOVTRANSAVTO (т. 1 а.с 35-46); рахунок-проформу б/н від 31 жовтня 2014 року видану приватним підприємством «Транс Логістик», відповідно до якої транспортні послуги з перевезення вантажу з м. Валенсія до п/п Ягодин автомобілем MI 124DC/BC0497XP становлять 57000,00 грн. (без ПДВ), експедиторські послуги по всьому шляху слідування - 3333,33 грн. (без ПДВ) (т. 1 а.с. 58); калькуляцію витрат на доставку вантажу №10/11/5 від 10 листопада 2014 року, відповідно до якої транспортні витрати від м. Валенсія, Іспанія до кордону України, разом з експедиторськими послугами склали 60333,33 грн. (т. 1 а.с. 57).

Отже, позивачем при поданні митної декларації подані усі документи, що підтверджують перевезення вантажу, а також документи, за якими можливо визначити вартість витрат на перевезення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що декларантом, для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару, подані всі документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, а твердження митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим