Справа № 127/20578/17
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/839/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 жовтня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Олійник І.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

представників відповідача Грабіка М.С., Жовміра К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Вінницького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 серпня 2014 року ОСОБА_1 був взятий на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерорестичної операції. Також, з 16 квітня 2015 року позивач являється фізичною особою підприємцем спрощеної системи оподаткування 3 групи платників єдиного податку.

Позивач зазначає, що 10 березня 2017 року у процесі роботи, пов'язаної з виконанням виробничої діяльності, в орендованому приміщенні майстерні отримав виробничу травму -компресійний перелом тіла та інше. У зв'язку з отриманням виробничої травми позивач та його дружина ОСОБА_5 звернулися до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вінницькій області щодо розслідування нещасного випадку та оплати лікарняних листів. Однак, йому було роз'яснено, що він не являється застрахованою особою, що суперечить законодавству, тому йому необхідно звернутися до суду для вирішення цього питання.

ОСОБА_1 вважає, що бездіяльність посадових осіб відповідача щодо не виплати йому допомоги від нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом та не оплати лікарняних листів є протиправними, тому що він являється застрахованою особою, оскільки сплачує єдиний соціальний внесок. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить визнати бездіяльність посадових осіб Вінницького відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області протиправними щодо не вжиття мір по нарахуванню та виплати йому страхових виплат, а також зобов'язати Вінницьке відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області нарахувати та виплатити йому страхову допомогу від нещасного випадку на виробництві та оплатити листки непрацездатності за період від 10.03.2017 року по теперішній час.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року заяву позивача ОСОБА_1 було задоволено та замінено неналежного відповідача Вінницьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на належного відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також залишити за позивачем судові витрати.

Представники відповідача Грабік М.С. та Жовмір К.О. в судовому засіданні позов не визнали, надали заперечення та пояснили, що позивач всупереч вищевказаним нормам не уклав договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного страхування. Також, в зв'язку з цим, відповідач був позбавлений можливості приймати участь у розслідуванні нещасного випадку пов'язаного із виробництвом. Крім того, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» добровільно від нещасного випадку можуть застрахуватися члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах. Прсили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників відповідача Грабіка М.С., Жовміра К.О., дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З довідки Департаменту соціального захисту населення ВМР № 509620479 від 03.11.2014 року, суд вбачає, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерорестичної операції (а.с. 14).

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 16 квітня 2015 року, вид діяльності - установлення столярних виробів. З 16.04.2015 р. позивача взято на облік Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, як платника єдиного внеску (а.с. 8).

Судом встановлено, що 10 березня 2017 року о 08 год. 00 хв. фізична особа -підприємець ОСОБА_1 прийшов в приміщення майстерні, яку орендує у ТОВ БСП «Літа» та виконував збірку драбини на замовлення громадянки ОСОБА_7 З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що біля 10 год. 00 хв., забився пилосос витяжної системи для відсмоктування пилу та тирси. Без дозволу власника, що орендує сусіднє приміщення, ОСОБА_1 взяв металеву драбину-стремянку, щоб дістатись до пилососу. Приставивши драбину-стремянку, у складеному стані, до ділянки стіни над дверима та, залізши на неї, ОСОБА_1 приступив до очистки пилососа. У процесі роботи, драбина похитнулася та почала зміщуватись, внаслідок чого ОСОБА_1 зіскочив з неї та приземлився на прямі ноги. З пояснювальної записки ОСОБА_1 встановлено, що висота, на якій виконувались роботи становила 1,4 метра. Відчувши сильний біль у спині, ОСОБА_1 передзвонив дружині ОСОБА_5, яка приїхала та, викликавши таксі, доставила його у трампункт Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Вінниця, де після обстеження, потерпілого госпіталізували у нейрохірургічне відділення, де він лікувався з 10.03.2017 р. по 20.03.2017р. Після чого продовжив лікування амбулаторно у центрі первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Вінниця з 21.03.2017 р. по теперішній час. Згідно виписки медичної карти стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення центру первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Вінниця ОСОБА_1 отримав травми у вигляді компресійного перелому тіла Тн7 хребця ІІ ст. з вертеброгенним больовим синдромом та порушенням провідності спинного мозку по типу France ІЕ. Даний факт підтверджується актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затвердженого 21.06.2017 року начальником Управління Держпраці у Вінницькій області Марунько В.В. (а.с. 6-7). Зі змісту даного акту також вбачається, що причиною настання нещасного випадку є:

- виконання робіт підвищеної небезпеки (роботи на висоті 1,4м.) без проходження спеціального навчання та перевірки знань з охорони праці. Порушення вимог п.4 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 №15, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2005 за № 231/10511;

- порушення вимог безпеки при виконанні робіт із застосуванням драбини-стремянки - незабезпечення стійкості драбини-стремянки (експлуатація у складеному стані), виконання робіт на висоті, що перевищує 1,3 м. без запобіжного пояса. Порушення вимог п. 7.23 Правил охорони праці під час роботи з інструментом і пристроями, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 966 від 19.12.2013р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 лютого 2014 р. за № 327/2510.

Також факт перебування позивача на лікуванні, в зв'язку з отриманими травмами в результаті нещасного випадку, в період з 10.03.2017 року по 29.08.2017 року підтверджується листами непрацездатності (а.с. 11-12). З даних листів встановлено, що з 10.03.2017 року по 20.03.2017 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, з 21.03.2017року по 29.08.2017 року - на амбулаторному лікуванні.

З довідки Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 14.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрований в Вінницькій ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області та є платником єдиного внеску. За березень-грудень 2016р. та січень-березень 2017р. сплачено єдиного внеску в сумі 5303,32 грн. (а.с. 10).

Судом встановлено, що позивач звертався до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадків на виробництві та професійних захворювань України з проханням розслідувати нещасний випадок, який стався з ним, та виплатити страхові виплати. Так, листом Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та пройфесійних захворювань України від 21.07.2017 року (а.с. 15). ОСОБА_1 було роз'яснено, що особи, що займаються підприємницькою діяльністю підлягають страхуванню від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань на підставі добровільного страхування. Сплачуючи добровільний внесок на загальнообов'язкове державне соцільне страхування у відповідності до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», фізична особа-підприємець не є добровільно застрахованою особою та не включена до кола застрахованих осіб, перелічених у ч.1 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». За цих підстав, не дивлячись на сплату ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у Фонду відсутні правові підстави ставити його на облік як застрахованого потерпілого.

Також, листом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вінницькій області від 21.07.2017 року позивачу було відмовлено в оплаті лікарняних листів, тому що існує невідповідність двох прийнятих законів, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», щодо віднесення ФОП до категорії застрахована особа та рекомендовано для вирішення питання звернутися до суду (а.с. 16).

Статтею 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаєтьсяЗаконом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Статтею 1 вищевказаного Закону визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до п. 4 ст. 4 зазначеного Закону, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с. 9) вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування з 16.04.2015 року, тобто він є платником єдиного внеску.

З огляду на матеріали справи, позивач належить до платника єдиного внеску.

Разом з тим, п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються у цьому Законі у значеннях, наведених у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (ч. ст. 1 вищевказаного Закону).

Відповідно до ст. 35 вищевказаного Закону, страхуванню від нещасного випадку підлягають:

1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах;

2) учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять, коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах;

3) особи, які утримуються у виправних закладах та залучаються до трудової діяльності на виробництві цих установ або на інших підприємствах за спеціальними договорами.

Отже, позивач який є фізичною особою-підприємцем вважається застрахованим з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов'язань щодо сплати страхових внесків (п.2 ч.2 ст. 35 зазначеного Закону).

Частиною третьою ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що добровільно від нещасного випадку можуть застрахуватися члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 19 зазначеного Закону, застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на матеріальне забезпечення відповідно до цього Закону в таких розмірі - допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку;

Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві (п.1 ч.1 ст. 22 зазначеного Закону).

Статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку:

1) своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні:

а) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

б) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого;

в) щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого;

г) пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

д) пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

є) допомогу дитині відповідно до статті 9 цього Закону.

Відповідно до ст. 28 вищевказаного Закону, страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата), а також страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Тобто, законодавцем обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові, покладений в повному обсязі на Фонд.

Отже, матеріалами справи встановлено, що з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, в зв'язку з чим він отримав травми та знаходився на лікарняному з 10.03.2017 року по 29.08.2017 року. Листи непрацездатності йому оплачені не були, що суперечить нормам законодавства. Щодо виплати страхової допомоги, то слід зазначити, що позивач являється застрахованою особою та має право на отримання страхової допомоги від нещасного випадку на виробництві, оскільки він є платником єдиного внеску.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

За змістом ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає протиправними дії посадових осіб управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невжиття мір по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 страхових виплат так, як вони прийняті з порушенням норм чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 19 Контитуції України, а отже в діях відповідача є порушенням чинного законодавства.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими, достатньо вмотивованими та ґрунтуються на наявних у справі доказах, а відтак підлягають задоволенню.

Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ст.ст. 46, 55 Конституції України, ст.ст. 1, 19, 22, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» , ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 2, 6, 9, 18, 69, 71, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати бездіяльність посадових осіб управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області протиправними щодо невжиття мір по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 страхових виплат.

Зобов'язати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (21037, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхову допомогу від нещасного випадку на виробництві та оплатити листи непрацездатності за період від 10.03.2017 року по 29.08.2017 року включно.

Судові витрати залишити за позивачем.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Віницької області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: