Справа № 804/5498/16
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/5498/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2017 року

справа № 804/5498/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2017 року у справі за позовом Приватного підприємства «Техно-Люкс» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство “Техно-Люкс” звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 110100001/2016/200051/1 від 11.08.2016 року;

- визнати неправомірними дії посадових осіб м/п “Північний” Дніпропетровської митниці ДФС м/п “Північний”, пов’язані з невизнанням митної вартості товарів відповідно до митної декларації № 110100001/2016/218641 від 04 серпня 2016 року.

Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2017 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05 вересня 2014 року Приватним підприємством “Техно-Люкс” (іменується далі “Покупець”) був укладений контракт № WTL-104 (далі іменується “Контракт”) з компанією Wenzhou Huayu Trading Co., Ltd. (Китай), (іменується далі “Продавець”, за яким Продавець зобов'язаний постачати на адресу Покупця товар, а Покупець приймати цей товар та оплачувати його згідно умовам, вказаним в Додатках до даного Контракту. Кількість, асортимент та відповідність товару технічним умовам визначаються окремо для кожної партії відповідним заказом Покупця. Кількість та ціна товару вказуються Продавцем в інвойсі. Даний контракт передбачає поставку товару партіями. Строк поставки узгоджується сторонами не пізніше двох тижнів перед відправкою. Поставка здійснюється безпосередньо з заводу-виробника, зі складів Продавця або, за його розпорядженням, зі складу уповноваженого агента.

Згідно з положеннями п. 3 Контракту поставка товару здійснюється автомобільним або морським транспортом відповідно до правил “Інкотермс 2010”.

В пункті 5 Додатку № 4 від 14 травня 2016 року до контракту № WTL-104 від 05.09.2014 року визначено умови оплати - відстрочення платежу 180 днів з дня поставки товару.

На підставі Контракту № WTL-104 від 05.09.2014 року та згідно додатку до Контракту (специфікації) № 4 від 14.05.2016 року Продавцем на митну територію України для Покупця було ввезено вантаж: промислові стабілізатори напруги: СНАП -500, 04 кВт; СНАП – 1000, 0,8 кВт; СНАП -1500, 1,2 кВт; СНАЗШ-1,5 КVA, 2 кВт; СНАЗШ-3 КVA, 2 кВт; СНАЗШ-4,5 SКVA, 3,15 кВт; СНАЗШ-6 КVA, 4 кВт; СНАЗШ-9 КVA, 6,3 кВт; СНАЗШ-15 КVA, 12 кВт; СНАЗШ-20 КVA, 16 кВт; СНАЗШ-30 КVA, 24 кВт; СНАЗС-80 КVA, 56 кВт; СНАЗС-100 КVA, 80 кВт; СНАЗС-150 КVA, 105 кВт у загальній кількості 1278 шт. та інвертори без акумуляторної батареї ПНК-3000 (3000 Вт, 3 кВА) у кількості 5 шт.

Умови оплати, відповідно до пункту 5 Додатку № 4 від 14 травня 2016 року до контракту № WTL-104 від 05.09.2014 року - відстрочення платежу 180 днів з дня поставки товару.

04 серпня 2016 року позивач звернувся до митного посту “Північний” Дніпропетровської митниці ДФС для здійснення митного оформлення товарів, надав митну декларацію № 110100001/2016/218641 від 04 серпня 2016 року та відповідний пакет передбачених законодавством документів для митного оформлення товару, а саме:

- міжнародну автомобільну декларацію CMR 67 від 02 серпня 2016;

- коносамент (Bill of lading) NGBLEG1566038 від 23 червня 2016 року;

- рахунок-фактуру (Інвойс) 16HU022 від 14 травня 2016 року;

- пакувальний лист 16HU022 від 14 травня 2016 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу WTL-104 від 05 вересня 2014 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаток №4 від 14 травня 2016 року;

- інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару №2730 від 02 серпня 2016 року;

- інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №2761 від 02 серпня 2016 року;

- сертифікат походження товарів форми A G163301Y03560001 від 30 червня 2016 року.

Позивачем при митному оформленні товару, поставленого згідно Контракту № WTL-104 від 05.09.2014 року та згідно додатку до Контракту (специфікації) № 4 від 14.05.2016 року, в вантажно-митній декларації митна вартість поставленого товару була визначена за основним методом - за ціною договору.

Під час процедури визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, на вимогу митниці позивачем додатково надано:

- копію прайс-листа виданого компанією-продавцем Whenzhou Huayu Trading Co., Ltd від 14 травня 2016 року;

- копію бухгалтерської довідки від 05 червня 2016 року;

- копію платіжного доручення від 03 червня 2016 року №358256, технічний опис;

В ході консультацій з відповідачем на підтвердження заявленої митної вартості товарів 10 серпня 2016 року позивачем надано до митниці Висновок експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати від 10 серпня 2016 року № ГО-3752 про визначення ринкової вартості промислових стабілізаторів напруги та інверторів без акумуляторної батареї, отриманих згідно контракту №WTL -104 від 05 вересня 2014 року, додатку №4 від 14 травня 2016 року.

Товар був випущений відповідачем у вільний обіг у зв'язку з нагальною потребою ПП “Техно-Люкс” у поставленій продукції за новою ЕМД № 110100001/2016/219450 від 12.08.2016 року з коригованою ціною товару.

Не погодившись з обґрунтованістю винесення картки відмови у митному оформленні товару та рішення про коригування митної вартості, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що прийняті митним органом картка відмови та рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Натомість, у відповідності до чинного законодавства України, відповідач, як суб’єкт владних повноважень повинен діяти лише у межах повноважень та на підставі визначених законом.

Враховуючи аналіз приведених вище норм права, підставою для винесення картки відмови та проведенню дій по коригуванню митної вартості товару можуть слугувати лише обґрунтовані сумніви митного органу в правильності визначення декларантом митної вартості товару, що переміщується через митний кордон України.

- за ЕМД №110100001/2016/218641 декларантом не надано документи, що підтверджують заявленого виробника, торгівельної марки, а також якісні характеристики оцінюваного товару;

- підп.4.3 контракту передбачено, що до ціни товару включено вартість тари та упаковки, що документально не підтверджено;

- умовами наданого доповнення від 15.05.2016 року №4 передбачено, що товар поставляється на умовах CFR-Одеса;

- підп.4.1. Контракту передбачено, що сума витрат на транспортування визначається у доповненнях. Однак, доповнення не визначають цін на транспортування, що унеможливлює здійснити перевірку всіх складових митної вартості товару;

- оскільки умови поставки товару відповідно до контракту є CFR Одеса, то продавець зобов’язаний сплатити всі витрати з доставки вантажу в пункт призначення, в тому числі витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в порт призначення. Однак, у наданому до митного оформлення коносаменті було зазначено “Freight Collect”, що означає оплату вантажу у порту призначення та суперечить умовам поставки CFR;

- відповідно до п.2.2. контракту, кількість, асортимент та відповідність товару окремо по кожній партії повинні відповідати замовленню. Наведене замовлення відсутнє;

- при порівнянні числових значень вартості у рахунку-інвойсі від 14.05.2016 №16 HU022 з відповідними показниками доповнення №4 виявлено розбіжності у вартості товарів по позиціям №3 (СНАП-1500), №9 (СНАЗШ-15KVA), №10(СНАЗШ-20KVA), №12 (СНАЗС-80KVA), №15 (ПНК-3000);

- не відповідає ціна за одиницю товару та відповідно загальна вартість по відповідним маркуванням;

- п.п.3.6 Контракту передбачено, що страхування вантажу може здійснюватись при погодженні між продавцем та покупцем. У документах, наданих разом з МД, відсутня інформація про погодження стосовно здійснення або нездійснення страхування товару.

Вказані недоліки, на думку митного органу, унеможливили визначення митної вартості товару за методом №1, заявленим декларантом в ВМД.

Суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованою зазначену позицію митного органу з огляду на наступне.

Як вбачається з додатку №4 до контракту WTL-104 від 05.09.2014 року, сторони узгодили, що товар постачається на умовах CFR-Одеса.

В свою чергу, В свою чергу, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс-2010, термін "вартість і фрахт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.

Продавець зобов'язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, ПРОТЕ, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця.

Термін CFR зобов'язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.

Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Якщо сторони не мають намірів щодо здійснення поставки товару через поручні судна, слід застосовувати термін CPT.

Так, положеннями підрозділу А.3 “Договори перевезення та страхування” визначають обов’язки продавця щодо укладення договорів перевезення та страхування, а саме: а)договір перевезення. Продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти на звичайних умовах договір перевезення товару до названого порту призначення звичайним судноплавним маршрутом морським (або, у відповідному випадку, внутрішнім водним) судном такого типу, що звичайно використовується для перевезення товарів з характеристиками, аналогічними визначеним у договорі купівлі-продажу. б) Договір страхування. Немає зобов'язань.

Також, Відповідно до підрозділу Б.3 ІНКОТЕРМС 2000, що регулює обов’язки Покупця, визначено відсутність зобов’язань щодо договору перевезення та договору страхування.

Тобто, за вказаними умовами поставку, обов’язок щодо транспортування товару покладається на продавця, а обов’язок щодо страхування товару відсутній у обох сторін.

Отже, посилання митного органу на відсутність у доповненні визначення цін на транспортування та відсутності інформації про погодження стосовно здійснення або нездійснення страхування товару є безпідставними.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідач зазначає, що на підтвердження митної вартості товару було надано копію бухгалтерської довідки від 05 червня 2016 року, яка не відображає господарську операцію - факт оприбуткування товару, що оцінюється та копію платіжного доручення від 03 червня 2016 року № 358256, яке містіть дані про оплату товару за контрактом від 05.09.2014 року № WTL-104 у розмірі 47 727,63 дол. США, проте, ціна товару закріплена доповненням №4 у сумі складає 21 221,36 дол. США. Загальна вартість поставки у рахунку-інвойсі від 14.05.2016 року № 16HU022 становить 21 459,641 дол. США.

Однак, як свідчать матеріали справи, оплата за поставлений товар відповідно до Додатку №4 від 14 травня 2016 року до контракту WTL-104 від 05 вересня 2014 року, на час звернення до митного органу, здійснена не була, оскільки, відповідно до п. 5 Додатку №4 від 14 травня 2016 року визначено умови оплати - відстрочення платежу 180 днів з дня поставки товару.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо безпідставності посилань апелянта на наявність розбіжності у вартості товарів в товаросупровідних документах (інвойсі та додатку №4 до контракту), зокрема щодо товарів по позиціям №3(СНАП-1500), №9 (СНАЗШ-15KVA), №Ю(СНАЗШ-20КУА), №12(CHA3C-80KVA), №15(ПНК-3000), оскільки як вбачається зі змісту вказаних документів, розбіжність у вартості товарів відсутня.

Також, безпідставними є твердження апелянта, що позивачем не долучено сертифікатів якості та сертифікатів відповідності, до ЕМД не долучено документи, що підтверджують заявленого виробника, торгівельної марки, а акож якісні характеристики оцінюваного товару не знаходять свого підтвердження, оскільки митницею в картці відмови в прийнятті митної декларації зазначено, що під час прийняття рішення прийнято та розглянуто цілий ряд документів, в тому числі сертифікат походження товарів форми А, декларацію про відповідність (для продукції, що підлягає оцінці відповідності вимогам Технічного регламенту, тощо).

Отже, аналізуючи встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подані Позивачем документи не містять розбіжностей, які б унеможливлювали належним чином встановити митну вартість товару та як наслідок здійснити його митне оформлення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2017 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2017 року – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко