Справа № 289/1275/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сіренко Н.С.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"23" жовтня 2017 р. Справа № 289/1275/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та Коростишівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від "10" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Коростишівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Коростишівського об'єднаного управління Пенсійного фонду в Житомирській області, в якому просила визнати неправомірними дії щодо відмови їй в зарахуванні до страхового стажу періодів:

- навчання з 01.09.1986 року по 27.01.1989 рік та з 01.02.1990 року по 30.06.1992 рік у Житомирському Державному педагогічному університеті ім. Івана Франка;

- роботи за період з 31.08.1993 року по 15.08.1994 року в Радомишльській районній станції юних натуралістів Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що Актом огляду МСЕК від 23.01.2017 року їй було встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з 20.12.2016 року, в зв'язку з чим 25.01.2017 року вона вперше звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності. При цьому, їй не було надано бланк заяви для заповнення і, відповідно, не зареєстровано її заяву. 07.04.2017 року вона вдруге звернулася до відповідача та надала відповідні додатки для призначення пенсії по ІІ групі інвалідності, однак, листом Коростишівського об'єднаного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 18.04.2017 року їй було відмовлено в призначенні пенсії по інвалідністі по причині відсутності необхідного страхового стажу, оскільки не враховано строк навчання, зазначений в дипломі та стаж, визначений у трудовій книжці, в зв'язку із невідповідністю прізвища в цих документах з паспортом. В подальшому, відповідачем було враховано рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 14.03.2017 року про встановлення факту належності правовстановлюючих документів диплому та трудової книжки ОСОБА_3 для підтвердження її страхового стажу, однак, період роботи в Радомишльській районній станції юних натуралістів з 31.08.1993 року по 15.08.1994 рік не було зараховано, з тих підстав, що запис про звільнення скріплений печаткою УРСР.

Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 10.08.2017 року позов задоволено частково,частково, визнано неправомірними дії Коростишівського об'єднаного управління Пенсійного фонду в Житомирській області стосовно призначення ОСОБА_3 пенсії по ІІ групі інвалідності з 14.06.2017 року.

Зобов'язано Коростишівське об'єднане управління Пенсійного фонду в Житомирській області призначити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності з дня звернення із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності - з 07.04.2017 року з врахуванням стажу роботи за період з 31.08.1993 року по 15.08.1994 року в Радомишльській районній станції юних натуралістів Житомирської області. В решті позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднести на рахунок держави.

Не погоджуючись з постановою в частині відмови у задоволені позову, позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову та прийняти нову про задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що суд безпідставно відмовив їй у вимогах щодо обов"язку пенсійного органу призначити пенсію з дати встановлення групи інвалідності та в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати її в частині задоволення позову та прийняти нову про відмову у задоволені позову у повному обсязі. В апеляційній скарзі вказує на те, що суд дійшов помилкового висновку щодо дати призначення позивачу пенсії 07.04.2017 року, оскільки позивач лише 24.05.2017 року додала необхідні домументи щодо стажу за період 2008-2009 рр., що дало їй право на пенсію.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи загального захворювання з 20.12.2016 року (а.с.14).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 07.04.2017 звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії по інвалідності (а.с.16).

Листом від 18.04.2017 року № 2820/02-3 Коростишівське об'єднане управління Пенсійного фонду в Житомирській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії по другій групі інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з тих підстав відсутності необхідного страхового стажу. При цьому, відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1986 року по 27.01.1989 рік та з 01.02.1990 року по 30.06.1992 рік у Житомирському Державному педагогічному університеті ім. Івана Франка через невідповідність прізвища у довідці з паспортом та стаж роботи за період з 31.08.1993 року по 15.08.1994 року в Радомишльській районній станції юних натуралістів Житомирської області, так як запис про звільнення засвідчений печаткою УРСР (а.с.18-19).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 14.03.2017 року було встановлено факт належності ОСОБА_3 диплому від 30.06.1992 серії НОМЕР_2 та трудової книжки від 31.08.1993 серії НОМЕР_1, виданих на ім'я ОСОБА_4

На підставі цього рішення відповідачем було враховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 року по 27.01.1989 рік та з 01.02.1990 року по 30.06.1992 рік у Житомирському Державному педагогічному університеті ім. Івана Франка, однак, стаж роботи з 31.08.1993 року по 15.08.1994 року в Радомишльській районній станції юних натуралістів Житомирської області не враховано по причині скріплення печаткою УРСР запис про звільнення (а.с.20).

Позивачу пенсія по інвалідності призначена з 14.06.2017 року.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернулася до суду з позовом у даній справі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідач неправомірно не врахував стаж роботи позивача за період з 31.08.1993 року по 15.08.1994 року в Радомишльській районній станції юних натуралістів Житомирської області та неправомірно призначив пенсію по інвалідності з 14.06.2017 року.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктами 2.4 та 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року № 110 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження) і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У разі звільнення працівника всі записи про роботу на цьому підприємстві, що внесені у трудову книжку, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно записів трудової книжки від 31.08.1993 серії НОМЕР_1 позивач 31.08.1993 року прийнята на посаду керівника гуртків станції юних натуралістів та 15.08.1994 року звільнена з посади за переведенням на посаду вчителя початкових класів в СШ № 5 (а.с.11-13). Запис про звільнення засвідчений підписом керівника та печаткою установи.

Окрім того, довідкою Станції юних натуралістів відділу освіти Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 30.01.2017 року № 5 підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно працювала в Радомишльській Станції юних натуралістів з 31.08.1993 року по 15.08.1994 року, печатка установи була змінена у 1995 році.

Враховуючи наведені норми права та встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що факт роботи позивача на посаді керівника гуртків станції юних натуралістів є доведеним, а скріплення запису про звільнення печаткою УРСР не надає підстав для неврахування вказаного періоду роботи до страхового стажу.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» № 2318-ХІІ та Інструкція про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів від 18.10.1993 року № 643 не містять норм, згідно яких печатки підприємств, установ, організацій які містять найменування УРСР, до приведення у відповідність до Інструкції № 643 печаток і штампів, визнавались недійсними.

Згідно ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону.

Статтею 32 вказаного Закону визначено, що особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для інвалідів ІІ та ІІІ групи від 46 років до досягнення особою 48 року включно 11 років.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Зокрема, пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності.

У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права.

Пунктами 1.6, 1.7, 43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 22-1 від 25.11.2005 року звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно ч. 2 ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.2 наведеного Порядку також визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Отже, враховуючи наведені норми права та наявні у матеріалах справи докази щодо звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії 07.04.2017 року, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що порушене право позивача підлягає захисту з 07.04.2017 року, із зарахуванням стажу роботи за період з 31.08.1993 року по 15.08.1994 року в Радомишльській районній станції юних натуралістів Житомирської області.

Відповідно до ч. ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів щодо звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії 25.01.2017 року.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з врахуванням норм ст.ст.11, 105, 162 КАС України, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача прийняти відповідне рішення, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Що стосується позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди та одночасно викладених в апеляційній скарзі доводів, то колегія суддів зважає на наступне.

Статтями 23 та 1167 Цивільного кодексу України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується незалежно від майнової шкоди.

Виходячи з положень ст. 23 Цивільного кодексу України слід зауважити, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки позивачем не було обґрунтовано в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання їй моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу та не надано цьому належних доказів, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення даного позову в цій частині вимог.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Коростишівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від "10" серпня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "24" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Коростишівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Гагаріна,2,м.Коростишів,Житомирська область,12504

- ,