Справа № 826/25564/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрика І.Й.,

суддів Земляної Г.В., Шелест С.Б.,

при секретарі Кузьміній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся 19 листопада 2015 р. до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відповідача, оформлене наказом від 16.09.2015 р. № 813, про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) № 006-22511-170215 «Найкращий від Миколая» у доларах США від 17 лютого 2015 року, укладеного між Позивачем і ПАТ «Дельта Банк»;

- зобов'язати Відповідача подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно Позивача як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Відповідача включити Позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог посилається на правомірність набуття ним статусу вкладника; право вкладників на отримання грошової компенсації за вкладом; безпідставність віднесення укладеного ним договору банківського вкладу до нікчемних, а, відтак, порушення його права на гарантоване Фондом відшкодування коштів за вкладом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадиров Владислав Володимирович (далі по тексту - Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк») подав 25 квітня 2016 р. апеляційну скаргу: просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги за апеляційною скаргою відповідач обґрунтовує тим, що, на його думку, судом першої інстанції безпідставно не враховано, що кошти на рахунок позивача надійшли вже після віднесення ПАТ «Дельта Банк» до проблемних, були адресовані позивачу від імені третьої особи, що суперечить діючим у ПАТ «Дельта Банк» внутрішнім правилам банківського обслуговування фізичних осіб, а також перераховувались з мотивів створення переваг в отриманні грошової компенсації за вкладом.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін та переглянувши судове рішення суду першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, Постановою Правління Національного Банку України № 692/БТ від 30.10.2014 р. ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних.

Наказом ПАТ "Дельта Банк" № 2650 від 03.11.2014 р. були встановлені заборони щодо проведення банком будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб, окрім договорів, укладених до 04 листопада 2014 р., умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Разом з тим, 17.02.2015 р. між позивачем та ПАТ Дельта Банк» було підписано договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 006-22511-170215 (далі по тексту - Договір), за умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний депозитний рахунок грошові кошти на суму 6 000, 00 (шість тисяч) дол. США у тимчасове строкове користування терміном до 22.02.2016 р. та зобов'язується сплачувати проценти за його користування у розмірі, встановленому п. 1.4. Договору.

Додатковою угодою № 1 від 17.02.2015 р. до Договору (далі по тексту - Додаткова угода) сторони в особі позивача та ПАТ «Дельта Банк» домовились, що заборона на зарахування вкладу від імені третьої особи, не застосовується до відносин, що виникли між ними в результаті укладення Договору.

На виконання вищезазначених правочинів 17.02.2015 р. на вкладний (депозитний) рахунок позивача надійшли кошти від ОСОБА_5, а саме: 6 000, 00 (шість тисяч) дол. США.

На підставі постанови Правління Національного Банку України № 150 від 02.03.2015 р. "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" було прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 р. щодо запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" з 03.03. 2015 р. та призначення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

Після прийняття постанови Правління Національного Банку України № 664 від 02 жовтня 2015 р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" прийняла рішення № 181 від 02.10.2015 р. про запровадження процедури ліквідації зазначеного банку та призначення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» № 408 від 29.05.2015 р. було призначено Комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк» (далі по тексту - Комісія).

Протоколом засідання Комісії від 15.09.2015 р. було затверджено результати вказаної перевірки та перелік нікчемних правочинів, серед яких договір банківського вкладу, укладений між позивачем та ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з цим, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" було винесено наказ № 813 від 16.09.2015 р. "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями", яким вирішено застосувати наслідки нікчемності правочинів до договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, передбачених п. 7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі до договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк».

Повідомленням за вих. № 8821/2972 від 23.09.2015 р. Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" проінформувала позивача, що укладений між ним та ПАТ «Дельта Банк» правочин є нікчемним на підставі п.7 ч.3 ст. 38 цього Закону.

Дізнавшись про відсутність його даних в переліку та реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду, позивач звернувся з даним позовом.

Задоволення позову суд першої інстанції мотивує тим, що: інформація про проблемне становище банку була недоступна позивачу на час вчинення Договору; умовами Договору не передбачено обмежень щодо перерахунку коштів від третіх осіб; а посилання відповідача на дії третіх осіб щодо створення переваг в отриманні грошової компенсації за вкладом не стосуються позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.12р. № 4452-VI (далі по тексту - Закон № 4452-VI).

До спірних правовідносин суд застосовує ту редакцію закону, яка була чинною на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (ч. 3 ст. 37 Закону № 4452-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Вкладником в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI - є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Разом з тим, згідно ч. 1 - 3 ст. 38 Закону № 4452-VI Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За загальним правилом недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається ( ч. 2 ст.215 ЦК України ).

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Також згідно ч. 3 ст. 36 Закону № 4452-VI є нікчемними правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI).

Отже, за Законом № 4452-VI уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів, вчинених (укладених) банком на предмет виявлення серед них нікчемних.

Протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації Фонд повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів ( ч. 4 ст. 38 Закону № 4452-VI).

Отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті тягне за собою певні правові наслідки для того, кого воно стосується (ч. 5 ст. 38 Закону № 4452-VI).

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований ст. 27 Закону № 4452-VI, за змістом якої уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, пунктом 6 розд. ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами №14 від 09 серпня 2012 р. встановлено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Таким чином, вкладники банку, який ліквідується мають право на відшкодування коштів за вкладом в межах гарантованої Фондом суми, такі виплати здійснюються на підставі затвердженого Фондом реєстру вкладників, який, в свою чергу формується на основі складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, до якого не включаються, зокрема особи, що отримали вклад в результаті укладення нікчемного правочину, проте законодавством передбачена можливість внесення додаткової інформації про вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

З огляду на наведені обставини та правові норми, у суду нема підстав вважати, що спірні правовідносини не торкаються прав позивача, адже визнання правочину нікчемним тягне за собою невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду, а відтак - невиплату гарантованої суми коштів.

У відповідності до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З матеріалів справи вбачається, що основні доводи відповідача на користь незадоволення позову ґрунтуються на нікчемності Договору.

Нікчемність Договору відповідач обґрунтовує тим, що: - кошти позивачу надійшли від імені третьої особи, що суперечить діючим у ПАТ «Дельта Банк» внутрішнім правилам банківського обслуговування фізичних осіб; - даний правочин націлений створення для третіх осіб переваг в отриманні грошової компенсації за вкладом, що вказує на передбачену п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI підставу нікчемності правочину; - на момент укладення Договору керівники структурних підрозділів банку проігнорували заборону на здійснення банком певних видів операцій, що також вказує на передбачену п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI підставу нікчемності правочину.

У зв'язку з вищевикладеним колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження правомірності набуття статусу вкладника позивач надав копії Договору, Додаткової угоди, платіжного доручення № 46024662 від 17.02. 2015 р. та виписки з особового рахунку, які містять інформацію про надходження на його вкладний (депозитний) рахунок коштів у розмірі 6000, 00 (шість тисяч) дол. США.

В силу вимог ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з п. 1.9. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 р. договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.

Пунктом 1.10. цієї Інструкції визначено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні і національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України від 21.01.2004 р. платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Відповідно до п.п. 5.6. п. 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 р., виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З огляду на це, наявні в матеріалах справи виписка та платіжне доручення підтверджують дотримання письмової форми Договору, свідчать про фактичне надходження коштів відповідно до передбачених Договором умов та вказують на набуття позивачем статусу вкладника.

Стосовно вказівки відповідача на факт надходження коштів на рахунок позивача від імені третьої особи як на підставу нікчемності Договору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI вкладом є не лише кошти, які залучені банком від вкладника, але й ті, які надійшли для вкладника на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Статтею 1062 ЦК України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше

Пунктом 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 492 від 12 листопада 2003 р., також передбачено, що на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

Крім того, Додатковою угодою було обумовлено, що передбачена правилами банку заборона на зарахування коштів третьою особою не стосується Договору.

З огляду на вищевикладене ані чинним законодавством, ані умовами Договору не передбачалось обмежень щодо надходження коштів на вкладний (депозитний) рахунок позивача від третіх осіб. Отже, факт перерахунку коштів позивачу третьою особою не є підставою для визнання Договору нікчемним.

Стосовно твердження позивача, що даний правочин націлений на створення переваг в отриманні грошової компенсації за вкладом, а тому підпадає під ознаки нікчемного на підставі п.7 ч.3. ст. 38 Закону № 4452-VI, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI правочини неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо їх умови передбачають надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Проаналізуваши зміст Договору, колегія суддів не виявила в ньому умов, які б прямо або опосередковано ставили позивача у пріоритетне чи більш сприятливе поряд з іншими вкладниками становище. Одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду прямо передбачене та встановлене законодавством України (зокрема ст. 26 Закону № 4452-VI).

Також відповідачами не доведено причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями працівників банку, якщо вони мали місце бути, та набуттям переваг в отриманні грошової компенсації за вкладом позивачем чи третіми особами.

Разом з тим, Цивільний кодекс України передбачає недійсність правочинів, укладених представниками юридичної особи всупереч обмеженим повноваженням (ч. 3 ст. 92 ЦК України); та укладених внаслідок зловмисної домовленості представника юридичної особи з іншою стороною (ст. 232 ЦК України).

Проте, у випадку ч. 3 ст. 92 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише у разі доведеності недобросовісності іншої сторони (ч. 2 ст. 92 ЦК України). У випадку ст. 232 ЦК України - у разі встановлення умислу в діях представника, наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справпро визнання правочинів недійсними»).

Однак, відповідачами також не надано належних у розумінні ст. 70 КАС України доказів, за яких Договір міг би вважатися недійсним відповідно до ст. 92 ЦК України чи ст. 232 ЦК України (відповідного рішення суду).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що обставини та положення, на які посилається Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», не є такими, які спростовують чинність Договору.

Також суд не виявив обставин, визначених ч. 4 ст. 26 Закону № 4452-VI, на підставі яких Фонд не несе обов'язку по відшкодуванню коштів за вкладами фізичних осіб.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо протиправності та необхідності скасування наказу Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" № 813 від 16.09.2015 р., в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 006-22511-170215 від 17.02.2015 р.

Протиправність вищезазначеного наказу прямо вказує на безпідставність невнесення даних позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Законодавчо передбаченим способом відновлення порушеного права вкладника на відшкодування коштів за вкладом є надання уповноваженою особою Фонду додаткової інформації про вкладників до Фонду.

Так, п. 6 розд. ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами №14 від 09 серпня 2012 р. передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання Фонду включити позивача до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Відповідно до п. 5 ст. 27 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Питання про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» внести додаткову інформацію стосовно позивача як вкладника, який має право на гарантоване відшкодування коштів за рахунок Фонду, перебуває на стадії вирішення в рамках даного спору. Згідно із ст. 14 КАС України обов'язковими до виконання є судові рішення, які набрали законної сили. Оскільки в Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" на даний момент не виникло обов'язку щодо внесення додаткової інформації стосовно позивача, то у Фонду, відповідно, не виникло правової підстави для внесення позивача до відповідного реєстру вкладників. Слід зазначити, що чинним законодавством не передбачене розв'язання спорів на майбутнє.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді Земляна Г.В.

Шелест С.Б.