Справа № 573/1539/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 р.Справа № 573/1539/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Білопільського районного суду Сумської області від 08 вересня 2017 року по справі № 573/1539/17 за позовом ОСОБА_1 до Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 08 вересня 2017 року задоволено позов.

Зобовязано Білопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 травня 2017 року у розмірі, не нижчому від мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідач не погодившись з постановою суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 62-63). Апелянт наголошує на тому, що від дотримався вимог статті 28 Закону № 1058 при обрахуванні розміру пенсії позивача і збільшив її до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме 1312 грн.

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, з урахуванням приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України. Від сторони позивача надійшли письмові заперечення на апеляці1йну скаргу. Неявка в судове засідання сторін, не є перешкодою для вирішення справи за наявними у справі документами.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, , дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачці з урахуванням 15% зменшення за достроковий вихід на пенсію не може становити менше, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що позивачка, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області з 11.11.2013 року і отримує пенсію за віком. Пенсію позивачці призначено достроково, у порядку, визначеному пунктом 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», так як згідно цього пункту до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи.

29.06.2017 року позивачка звернулася до відповідача із письмовою заявою про проведення перерахунку пенсії, розмір якої на час звернення становив менше, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. В заяві також зазначила, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складає з 01.01.2017 року - 1247 грн.; з 01.05.2017 року 1312 грн.; з 01.12.2017 року - 1373 грн.(а.с.4).

Як вбачається з листа від 07.07.2017 року № 7Б/1, їй повідомлено про відсутність підстав для проведення такого перерахунку. Зазначається також, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, 1312 грн., проводиться перерахунок щомісячної державної адресної допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян для одержання пенсій за віком/ за вислугу років при повному чи неповному стажі роботи за наявності однієї з трьох груп інвалідності( а.с.5).

Здійснюючи апеляційний перегляд колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статей 2,6, 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» мінімальний розмір пенсії за віком і мінімальний розмір заробітної плати віднесені до основних соціальних гарантій і не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму доходів громадян. Згідно з ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Приписами ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 вказаного Закону, але не більше як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961р.н. і старші після досягнення ними такого віку: 57 років 6 місяців які народилися з 01 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

Станом на дату звернення за призначенням пенсії позивачці виповнилося 55 років.

Відповідно до пункту 7-2 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Зменшення розміру пенсії за віком застосовується протягом усього періоду отримання пенсії незалежно від її виду.

У разі коли жінка, якій достроково призначено пенсію, до досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працевлаштувалася, виплата дострокової пенсії на час роботи припиняється. У цьому випадку після досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, відсоток, на який зменшено розмір пенсії, переглядається з урахуванням кількості повних місяців страхового стажу, набутого за період роботи після дострокового виходу на пенсію.

Відсоток, на який було зменшено розмір пенсії, також може бути переглянуто з урахуванням відповідної кількості повних місяців страхового стажу, якщо особа після досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, продовжує працювати і відмовилася від отримання пенсії.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір пенсії, призначеної внаслідок дострокового виходу на пенсію за віком у відповідності до вимог пункту 7-2 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначається у декілька етапів: перший визначення розміру пенсії відповідно до ст. 27 Закону № 1058; другий визначення розміру пенсії згідно із ст. 28 Закону № 1058 (йдеться про мінімальний розмір пенсії); третій зменшення обчисленого відповідно до ст. 27 та ст.28 Закону № 1058 розміру пенсії на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Тобто, при достроковому виходу на пенсію, зменшенню підлягає і розмір пенсії, обчислений у мінімальному розмірі згідно із ст.28 Закону України №1058.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки позивачці пенсію було призначено у відповідності до положень п.7-2 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» внаслідок дострокового виходу на пенсію, то відповідачем правомірно було зменшено обчислений з урахуванням ст.8 цього Закону розмір пенсії позивачці на 15% (0,5% за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію).

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

З комплексного аналізу ст.27 та п.7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" випливає, що 15-відсоткове зменшення застосовується виключно до пенсії, яка обчислена за формулою, визначеноюст.27 цього Закону. Оскільки доплата до прожиткового мінімуму та доплата за понаднормовий стаж не входять до цієї формули, не враховуються при обчисленні пенсії згідно зі ст.27 цього Закону, 15-відсоткове зменшення пенсії на них не поширюється.

При цьому, статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам та 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на один відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком. Інших випадків зменшення мінімального розміру пенсії за віком законодавство не встановлює.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, складає з 01.01.2017 року - 1247 грн.; з 01.05.2017 року - 1312 грн.; з 01.12.2017 року- 1373 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, основний розмір пенсії за віком ОСОБА_2 після проведення перерахунку з 01.05.2017 р. склав 686,91 грн. (1696,08 грн. (заробіток для обчислення пенсії, скоригований відповідно до діючого законодавства) х 0,40500 (коефіцієнт страхового стажу, визначений з урахуванням величини оцінки вартості одного року страхового стажу 1,35% ).

З урахуванням доплати до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність в розмірі 625,09 грн. та зменшення за достроковий вихід на пенсію ( 2 роки 06 міс. - 2х12 +6 х 0,5 =1312,00 -15% (-196,80 грн.) = 1115,20 грн., тобто розмір пенсії, який виплачується позивачці, складає 1115,20 грн., що становить менше від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч.3 ст.8 Конституції України та ч.3 ст.8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка звернулась до суду з позовом на підставі ст. 46 Конституції України, яка гарантує, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Позивачка зазначає, що її пенсія у розмірі 1115,20 грн. є основним джерелом існування, але нижча від прожиткового мінімуму, встановленого відповідними Законами України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Верховний Суд України в постанові пленуму "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996 р. зазначив, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За приписами ч.2 ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів враховує, що рівень пенсії ОСОБА_1 не гарантує позивачу щомісячно рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що імперативною нормою, яка підлягає застосуванню до спірних відносин - статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності необхідного страхового стажу не може бути меншим, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений законом.

Згідно зі ст.6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Колегія суддів приходить до висновку, що пенсія позивачці з урахуванням 15% зменшення за достроковий вихід на пенсію не може становити менше, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Згідно приписів ч. 2 ст. 8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18.07.06 р. по справі „Проніна проти України" констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалась, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

Колегія суддів, керуючись зазначеним рішення Європейського Суду з прав людини, вважає, що було порушення прав позивачки, гарантованих ст. 46 Конституції України через не забезпечення їй рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області - залишити без задоволення.

Постанову Білопільського районного суду Сумської області від 08 вересня 2017 року по справі № 573/1539/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5