Справа № 826/7966/15
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
судді Вищого адміністративного суду України Єрьоміна А.В.
На підставі частини третьої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України вважаю за доцільне висловити окрему думку.
В даному випадку, постановляючи рішення у справі, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про відсутність у директора ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» ОСОБА_1 повноважень для звернення до Державної служби геології та надр України із заявою про анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 17 червня 2002 року №2733.
Вважаю, що вказаний висновок суду касаційної інстанції є помилковим з огляду на таке.
Судами встановлено, що Міністерством охорони навколишнього природного середовища України 17 червня 2002 року на підставі протоколу від 19 листопада 2010 року №8-10 та наказу Мінприроди від 25 листопада 2010 року №535 товариству з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» видано спеціальний дозвіл на користування надрами №2733 на видобування гранітів та мігматитів, придатних для виробництва щебеню та каменю бутового Острівського родовища, терміном дії до 17 червня 2020 року.
23 жовтня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» в особі директора ОСОБА_1 звернулось до Державної служби геології та надр України із заявою про анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 17 червня 2002 року №2733, у зв'язку із складним фінансовим становищем.
Вважаючи вищезазначений наказ відповідача протиправним та посилаючись на відсутність у директора ОСОБА_1 повноважень на звернення із заявою про анулювання спеціального дозволу на користування надрами від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр», позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу України про надра користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.
Положеннями статті 14 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у користування, зокрема для геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення.
Права і обов'язки користувачів надр закріплені статтею 24 Кодексу України про надра, зокрема: користувачі надр мають право: 1) здійснювати на наданій їм ділянці надр геологічне вивчення, комплексну розробку родовищ корисних копалин та інші роботи згідно з умовами спеціального дозволу або угоди про розподіл продукції; 2) розпоряджатися видобутими корисними копалинами, якщо інше не передбачено законодавством або умовами спеціального дозволу; 3) здійснювати на умовах спеціального дозволу консервацію наданого в користування родовища корисних копалин або його частини; 4) на першочергове продовження строку тимчасового користування надрами;5) користуватися додатковими правами, передбаченими угодою про розподіл продукції.
Користувачі надр зобов'язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 4-1) надавати та оприлюднювати інформацію про загальнодержавні та місцеві податки і збори, інші платежі, а також про виробничу (господарську) діяльність, необхідну для забезпечення прозорості у видобувних галузях, відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.
Відповідно до статті 26 Кодексу України про надра право користування надрами припиняється у разі:
1) якщо відпала потреба у користуванні надрами;
2) закінчення встановленого строку користування надрами;
3) припинення діяльності користувачів надр, яким їх було надано у користування;
4) користування надрами з застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров'я населення;
5) використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення інших вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування ділянкою надр;
6) якщо користувач без поважних причин протягом двох років, а для нафтогазоперспективних площ та родовищ нафти та газу - 180 календарних днів не приступив до користування надрами;
7) вилучення у встановленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр.
Право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, - у судовому порядку. При цьому питання про припинення права користування земельною ділянкою вирішується у встановленому земельним законодавством порядку.
Законодавством України можуть бути передбачені й інші випадки припинення права користування надрами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615 затверджений Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - Порядок), в якому закріплені питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначена процедура продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін.
Згідно з пунктом 23 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право користування надрами припиняється органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням органів державного гірничого та санітарно-епідеміологічного нагляду, державного геологічного і екологічного контролю, органів місцевого самоврядування, органів державної податкової служби у разі, зокрема, відмови надрокористувача від права користування надрами.
Припинення права користування надрами здійснюється шляхом прийняття Держгеонадрами наказу, а Радою міністрів Автономної Республіки Крим - розпорядження про анулювання дозволу.
Так, судами встановлено, що 23 жовтня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» в особі директора ОСОБА_1 звернулось до Державної служби геології та надр України із заявою про анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 17 червня 2002 року №2733, у зв'язку із складним фінансовим становищем.
При цьому висновок апеляційного суду про відсутність у ОСОБА_1 повноважень на подання заяви про відмову надрокористувача від права користування надрами із посиланням на рішення власника ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» від 01 жовтня 2014 року № 38 про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов'язків директора, є помилковим, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 23 жовтня 2014 року, керівником та підписантом товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» значиться ОСОБА_1, якого звільнено з посади директора товариства лише з 22 червня 2015 року на підставі заяви про звільнення за власним бажанням, та виключено його зі складу підписантів.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.
В Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема: повне найменування юридичної особи та скорочене у разі його наявності; відомості про органи управління юридичної особи; прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
Положеннями частини п'ятої статті 65 Господарського кодексу України визначено, що керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.
Відповідно до пунктів 13.6.2, 13.6.11, 13.6.17 Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» директор: діє від імені товариства без довіреності, відповідно до цього Статуту та рішень зборів учасників; без довіреності представляє товариство в усіх державних, громадських, приватних та інших організаціях, органах і установах як на території України, так і за її межами; підписує від імені товариства документи.
Крім того, предметом даного позову є оскарження дій суб'єкта владних повноважень та правомірність прийнятого ним рішення.
Як правильно зазначено судом першої інстанції, на момент звернення позивача із заявою про відмову надрокористувача від права користування надрами та прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, положеннями чинного законодавства не було передбачено обов'язку відповідача щодо встановлення та перевірки достовірності поданих заяв та вказаних в них відомостей, а також повноважень осіб, які їх подають, діяти у такий спосіб від імені відповідних юридичних осіб.
Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у користувача згоди на припинення права користування надрами при поданні відповідної заяви та правомірність дій відповідача при винесенні оскаржуваного наказу і відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач діяв в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.
А суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про протиправність наказу відповідача, а відтак - безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.
Суддя А.В. Єрьомін