Справа № 712/9425/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/9425/17 Головуючий у 1-й інстанції: Пересунько Я.В. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії , -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області (далі - УПФ) про визнання протиправною відмову відповідача у проведенні перерахунку призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язання УПФ нарахувати та виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 90 % суддівської винагороди, починаючи з 14 червня 2016 року.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження, то колегія суддів приходить до висновку про розгляд справу у порядку письмово провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Вищої ради юстиції «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді апеляційного суду Черкаської області у відставку» від 8 грудня 2016 року № 3195/0/15-16 останню звільнено із посади судді апеляційного суду Черкаської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Наказом голови апеляційного суду Черкаської області № 32 від 13 грудня 2016 року ОСОБА_3 було відраховано зі штату суду з 13 грудня 2016 року.

Згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, усього стаж роботи позивача станом на 13 грудня 2016 року становить 36 років 4 місяці 2 дні, з яких навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 11 місяців, стажист прокуратури Соснівського району м. Черкаси - 6 місяців 5 днів, стажист на посаду помічника прокурора прокуратури Смілянського району Черкаської області - 5 місяців 4 дні, стажист слідчий прокуратури Соснівського району м. Черкаси - 2 роки 2 місяці, старший помічник прокурора прокуратури Придніпровського району м. Черкаси - 6 років 7 місяців 9 днів, помічник прокурора прокуратури м. Черкаси - 5 місяців 23 дні, в.о. старшого помічника прокурора прокуратури Черкаської області - 4 місяці 15 днів, народний суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси - 6 років 3 місяці 23 дні, суддя апеляційного суду Черкаської області - 17 років 6 місяців 13 днів.

14 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до УПФ із заявою про перерахунок призначеного довічного грошового утримання, в якій зазначила про те, що загальний процент розрахунку утримання від заробітку УПФ визначило у 86 %, але при цьому помилково не було враховано її роботу на посадах прокурорських працівників у період із 14 липня 1982 року по 8 лютого 1993 року, внаслідок чого процент розрахунку утримання мав зрости до 90 %.

Листом УПФ від 26.06.2017 № 277/Ш-10 у задоволенні заяви позивача відмовлено із посиланням на те, що відповідно до ст.ст. 137, 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, зарахувати період роботи ОСОБА_3 на посадах прокурорських працівників немає підстав.

Вважаючи такі дії протиправними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час подання позивачем заяви про звільнення у відставку остання мала загальний стаж роботи, який надавав їй право на звільнення з посади судді у відставку та право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Встановивши обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність перейти до визначення правового регулювання спірних правовідносин та оцінки доказів.

Відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» гарантії самостійності та незалежності суддів забезпечуються особливим порядком фінансування, належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів.

За своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Конституційний Суд України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008 навів тлумачення щомісячного грошового утримання судді у відставці, що визначається як забезпечення всіх суддів, у тому числі суддів у відставці, яке є гарантією їх незалежності, як елемент статусу судді, що не є особистим привілеєм, а засобом незалежності суддів і надається для гарантування верховенства права.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання, призначеного судді у відставці, проводиться згідно вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010, а до набрання чинності останнім - Законом України «Про статус суддів».

Зміни законодавства не можуть зменшувати обсяг прав на щомісячне довічне грошове утримання судді, оскільки у відповідності до ст. 58 Конституції України не можуть бути застосовані, так як закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують відповідальність. Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Стаж, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання, який був визначений судді згідно з чинними положеннями законодавства на момент призначення щомісячного грошового утримання не може зменшуватись, тому і перерахунок такого утримання має проводитись, виходячи з цього стажу.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 №1-8/2016 № 4-рп/2016 право на справедливий суд в Україні з часу проголошення її незалежності забезпечувалося шляхом розвитку принципу незалежності суддів у законах України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, «Про судоустрій України» від 07.02.2002 № 3018-III та Законі № 2453, в яких послідовно закріплювалися самостійність суддів, свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до внутрішнього переконання суддів та їх належне матеріальне забезпечення.

Гарантії незалежності суддів встановлено у ст.ст. 48, 52 розд. ІІІ, ст. 117 розд. VІІ, розд. ІХ, Х Закону № 2453, у редакції Закону № 192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.03.2015 № 21-371а14.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Отже, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (п. 54).

Так, на момент звільнення позивача у відставку спірні правовідносини регулювалися Законом України від 02.06.016 «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 116 якого суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Статтею 137 цього Закону визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Так, згідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (який був чинним на час призначення позивача суддею) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як свідчать матеріали справи, крім стажу роботи на посаді судді, до стажу який надає позивачу право на відставку, відповідно до п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, зараховується час роботи на посаді стажиста прокуратури Соснівського району м. Черкаси, стажиста на посаді помічника прокурора Смілянського району Черкаської області, стажиста прокуратури Соснівського району м. Черкаси, слідчого прокуратури Соснівського району м. Черкаси, старшого помічника прокурора Придніпровського району м. Черкаси, помічника прокурора м. Черкаси, в.о. старшого помічника прокурора Черкаської області з питань інформатики та комп'ютеризації.

Таким чином, згідно з наведеними нормами законодавства України, позивач має стаж роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 183-3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області - залишити без задоволення, постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма