Справа № 820/4770/16
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 р.Справа № 820/4770/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Подобайло З.Г.
Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.
за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Польова пошта НОМЕР_2 на постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 26.06.2017р. по справі № 820/4770/16
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1 Польова пошта НОМЕР_2
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 щодо: не включення ОСОБА_1 до рапорту командира підрозділу на підставі якого був виданий наказ по частині про виплату винагороди за участь в антитерористичної операції з березня 2015року по червень 2015року; не нарахування та не виплати ОСОБА_1 винагороди за участь в антитерористичній операції за період із березня 2015 року по червень 2015 року включно; не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням із військової служби за станом здоров`я; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 вчинити дії, а саме: видати наказ, яким призначити ОСОБА_1 винагороду за участь в антитерористичній операції за період з березня 2015р. по червень 2015року; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за участь в антитерористичній операції за період з березня 2015 року по червень 2015 року включно; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням із військової служби за станом здоров`я.
Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 26.06.2017р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність військової частину НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 винагороди за участь в антитерористичній операції за період із березня 2015 року по червень 2015 року включно. Визнано неправомірною бездіяльність військової частину НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням із військової служби за станом здоров`я. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за участь в антитерористичній операції за період з березня 2015 року по червень 2015 року включно. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням із військової служби за станом здоров`я. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 551(п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ).
Військова частина НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 , не погодившись з постановою суду першої інстанції . подала апеляційну скаргу , вважає , що у позивача відсутні правові підстави для отримання як винагороди за участь в антитерористичній операції так і одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням із військової служби за станом здоров`я, тому просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
ОСОБА_1 заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги , вважає постанову правомірною, прийнятою з дотриманням
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що згідно витягу із наказу командира Військової частину НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 від 29.09.2014р.№213 військовослужбовець за призовом рядовий ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення на посаду командира гармати 2 гаубічного самохідно артилерійського взводу 3 гаубічно самохідно артилерійської батареї гаубичного самохідного артилерійського дивізіону.
Згідно витягу із наказу командира Військової частину НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 від 17.11.2014 року №256 військовослужбовець за призовом рядовий ОСОБА_1 , командир відділення гаубичного самохідно артилерійського дивізіону вибув в службове відрядження до складу сил та засобів сектора «А», які залучаються та беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань з 17 листопада 2014 року .
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №4/905 від 30 вересня 2015 року, молодший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 17.11.14 по 31.06.15 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.
Згідно витягу із наказу командира Військової частину НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 від 31.03.2015 року №75 військовослужбовець за призовом рядовий ОСОБА_1 , командир відділення гаубичного самохідно артилерійського дивізіону вибув з 31 березня 2015 року до Військової частини НОМЕР_4 м. Харків на лікування на підставі направлення лікаря №877.
Згідно Витягу з протоколу Засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №4391 від 24.11.2015р. захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1967 року народження пов`язані із захистом Батьківщини.
Наказом командира військової частини ПП НОМЕР_2 від 30.09.2015р. №213 військовослужбовця за призовом молодшого сержанта ОСОБА_1 , механіка-водія-електрика 1 гаубичного самохідно артилерійського взводу 3 гаубічної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубіного самохідно артилерійського дивізіону було звільнено у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про не придатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.
Листом Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 № 8/2733 від 11.08.2016р., який надійшов на адвокатський запит від 02 серпня 2016 року в якому було повідомлено, що наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 05.03.2015 р. №446 не містить відомостей про виплату грошової винагороди за безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції військовослужбовцю ОСОБА_1 . Винагорода не нараховувалась та не виплачувалась, у зв`язку з відсутністю військовослужбовця ОСОБА_1 в рапорті командира підрозділу, на підставі якого видається наказ по частині про виплату відповідної винагороди. Під час виключення зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 з останнім було проведено розрахунок грошового забезпечення в повному обсязі.
Згідно довідки фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_5 , є відомості про нарахування та виплату молодшому сержанту ОСОБА_1 грошового забезпечення, що складається з: посадового окладу; окладу за військовим званням; надбавки за вислугу років; надбавки за виконання особливо важливих завдань; премії; щомісячної додаткової грошової винагороди та окремих доплат за весь період проходження військової служби з 29.09.2014р. по 30.09.2015р., а також винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за листопад та грудень 2014 року, січень та лютий 2015року.
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №4/905 від 30.09.2015р., рядовий ОСОБА_1 , дійсно в період з 17.11.2014 по 31.06.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того , що ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» та наказу Міністерства оборони України від 02.02.2015 № 49 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» має право на отримання винагороди за участь в антитерористичній операції, а також грошової допомоги у зв`язку із звільненням військовослужбовця в запас за станом здоров`я.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У 2015 році винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях виплачується на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій».
Відповідно до абз.1,2,3 п.1 Постанови КМУ від 31.01.2015 року №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (діючої на момент виникнення спірних правовідносин) в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень. Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 наказом Міністерства оборони України № 49 від 02.02.2015, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 135/26580, затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Порядок № 49).
Вказаний Порядок визначає механізм та умови виплат винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту (далі військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в антитерористичній операції (далі АТО), інших заходах в умовах особливого періоду.
Відповідно до п.4 Розділу І п.п.3,4,5 Розділу II Наказу Міністерства оборони України від 02.02.2015 № 49 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (діючої на момент виникнення спірних правовідносин) виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) наказами вищих командирів (начальників, керівників). Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО). Військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО; перебувають у районі проведення АТО.
Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , держава забезпечує соціальну та професійну адаптацію військовослужбовців, які звільняються у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров`я, а також військовослужбовців строкової військової служби, які до призову на строкову військову службу не були працевлаштовані, в разі відповідного звернення зазначених осіб. У разі необхідності соціальну та професійну адаптацію проходять також члени сімей військовослужбовців за їх зверненням. Адаптація зазначеної категорії осіб провадиться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту населення, за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» від 09.04.2016р. №111 з 18 березня 2014 р. військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.
Враховуючи безпосередню участь позивача у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 17.11.2014 по 31.06.2015, що підтверджується довідкою №4/905 від 30.09.2015 р., суд першої інстанції вірно вважає , що відсутність у довідці фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_5 відомостей щодо виплати позивачу винагороди за участь в антитерористичній операції та грошової допомоги у зв`язку із звільненням військовослужбовця в запас за станом здоров`я є порушення прав військовослужбовця на отримання належних йому виплат.
Тобто , враховуючи, що ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» та наказу Міністерства оборони України від 02.02.2015 № 49 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» позивач має право на отримання винагороди, суд першої інстанції дійшов вірного дійшов висновку про протиправність не нарахування та не виплати грошової винагороди за участь в антитерористичній операції за період часу з березня по червень 2015 року включно, а також грошової допомоги у зв`язку із звільненням військовослужбовця в запас за станом здоров`я та необхідності зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за вказаний період, а також грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 в запас за станом здоров`я.
Також, колегія суддів зазначає, що при розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").
Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції та одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням із військової служби за станом здоров`я, оскільки що ОСОБА_1 на момент розгляду справи судом звільнений із лав Збройних Сил України, накази військової частини на нього не поширюються.
Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до п. 2 ч.1 цієї норми у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Проте, такий спосіб захисту може бути застосований лише тоді, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати норми закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії, з урахуванням встановлених судом обставин.
Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Вищого адміністративного суду України від 13 серпня 2014 (К/800/21944/14).
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії, в даному випадку є належним способом захисту порушеного права позивача.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Польова пошта НОМЕР_2 залишити без задоволення.
Постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 26.06.2017р. по справі № 820/4770/16 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 27.10.2017 р.