Справа № 296/4852/17
Суддя: Сингаївський О. П.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/4852/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України за участі третьої особи ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у затвердженні висновку про призначення та виплату йому, одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

- зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити йому одноразову грошову допомогу, яка була нарахована ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ з серпня 1992 року по 06.11.2015, а з 07.11.2015 по 29.04.2016 в ГУ Національної поліції в Житомирській області. Після звільнення з органів внутрішніх справ, йому встановлено з 09.09.2016 3-ю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до УМВС України в Житомирській області із відповідною заявою щодо вирішення питання про виплату йому одноразової грошової допомоги. УМВС України в Житомирській області склало висновок про призначення одноразової грошової допомоги та разом з іншими матеріалами надіслало до Міністерства внутрішніх справ України. Проте, Міністерство внутрішніх справ України повернуло матеріали без розгляду, у звязку з тим, що призначення вказаної допомоги повинно проводитись за останнім місцем служби поліцейського.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.12.2016 у справі № 296/9649/16-а, яка ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду залишена без змін, дії МВС України щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги визнано протиправними та зобов'язано МВС України розглянути матеріали про призначення позивачу одноразової грошової допомоги. На виконання постанови суду Міністерством внутрішніх справ України повторно розглянуто матеріали про призначення одноразової грошової допомоги. ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 23.05.2017 за № 921/29/05-2017 позивача повідомлено, що ОСОБА_3 фінансово-облікової політики МВС України матеріали про призначення одноразової грошової допомоги розглянуті та повернуті без права на її виплату, тобто відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. На думку позивача, таке рішення відповідача про відмову у призначені і виплаті йому допомоги є протиправним, з огляду на норми ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» та положення Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Позивач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник Міністерства внутрішніх справ України у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив та не надіслав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ і на підставі наказу МВС України від 05.11.2015 року № 300 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ, в зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) з 06.11.2015.

Згідно наказу № 16 о/с від 07.11.2015 ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника відділу кримінальної поліції Головного управління національної поліції у Житомирській області. Наказом Головного управління Поліції в Житомирській області № 139 о/с від 29.06.2016 був звільнений зі служби у поліції за п.2 ч.1 ст.77, відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію».

Відповідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 514861 від 09.09.2016, позивачу з 01.09.2016 встановлено третю групу інвалідності, що пов'язана з виконанням службових обов'язків.

16 вересня 2016 року позивач звернувся із заявою до голови ліквідаційної комісії ОСОБА_2 Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області з вимогою про проведення виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням третьої групи інвалідності пов'язаної з виконанням службових обов'язків в органах внутрішніх справ.

Згідно висновку УМВС України в Житомирській області від 23.09.2016 про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію», ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу, на підставі пп.3.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму установленого законом для працездатних осіб.

Листом ліквідаційною комісії УМВС України в Житомирській області від 27.09.2016 № 1751/29/05-2016 до Міністерства внутрішніх справ України направлено матеріали щодо призначення одноразової допомоги позивачу.

ОСОБА_3 фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України № 15/2-3774 від 07.10.2016, повідомлено ліквідаційну комісію УМВС України в Житомирській області про те, що матеріали щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повернуті без розгляду, у зв'язку з тим, що призначення вказаної допомоги повинно проводитися за останнім місцем служби поліцейського.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.12.2016, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 і набрала законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України про повернення без розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 з прийняттям відповідного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що УМВС України в Житомирській області, листом від 23.05.2017 за № 921/29/05-2017 позивача повідомило, що матеріали щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/9649/16-а від 18.12.2016 розглянуті ОСОБА_3 фінансово-облікової політики МВС України та повернуті без права на виплату одноразової грошової допомоги з огляду на те, що на час установлення втрати працездатності та написання заяв про призначення одноразової допомоги позивач був поліцейським, а отже виплата одноразової грошової допомоги повинна проводитися відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію", як поліцейським.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною 6 ст.23 Закону України "Про міліцію" встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію", Кабінет Міністрів України Постановою № 850 від 21.10.2015 затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі - Порядок № 850). Дана постанова набрала чинності 31.10.2015.

Згідно п.2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обовязків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб (п.п.2 п.3 Порядку № 850).

Відповідно до п.7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби відповідні документи.

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає до Міністерства Внутрішніх Справ України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в п.п.6 або 7 цього Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (п.7 Порядку № 850).

МВС України в місячний строк, після надходження зазначених у п.8 Порядку та умов документів, приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п.14 Порядку та умов, про відмову у призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із відповідними документами керівникові органу внутрішніх справ, де проходив (проходить) службу працівник міліції для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку № 850).

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ (п.11 Порядку № 850).

Відповідно до абз.3 п.15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850.

Зазначеним Порядком чітко встановлено, що заяву про виплату цієї допомоги такий працівник подає керівнику органу внутрішніх справ, у якому проходив службу, останній складає висновок щодо виплати грошової допомоги та надсилає його до МВС для прийняття відповідного рішення.

Той факт, що позивач після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ був прийнятий на службу в органи поліції, не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850.

Суд звертає увагу, що відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 641 "Про утворення Національної поліції України" та "Положення про Національну поліцію", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав, свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

З положень вказаних нормативно-правових актів не вбачається, що органи Національної поліції є правонаступниками органів внутрішніх справ.

Також суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію", одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Тобто, необхідною умовою для отримання поліцейським зазначеної допомоги є визначення поліцейському інвалідності внаслідок травми, повязаної з виконанням службових обовязків саме в органах поліції, а не в органах внутрішніх справ, а тому, на позивача не розповсюджується зазначена норма.

Як зазначалось, позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850. Тобто, за останнім місцем служби саме в органах внутрішніх справ і рішення щодо такої виплати має прийняти саме Міністерство внутрішніх справ України.

Як вказувалося вище, постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.12.2016, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017, позов ОСОБА_1 до МВС України задоволено частково.

Відповідно до листа МВС України в Житомирській області від 23.05.2017 № 921/29/05-2017, матеріали щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до вказаної постанови суду, опрацьовані та повернуті без права на виплату. За таких обставин, дії відповідача щодо відмови у затвердженні висновку про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з тих підстав, що призначення такої допомоги має здійснюватися за останнім місцем служби поліцейського, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправними.

Щодо вимоги про зобовязання Міністерство внутрішніх справ України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу, яка була нарахована УМВС України в Житомирській області слід зазначити наступне.

Згідно п.2 ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Судом враховується, що незважаючи на те, що відповідно до постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 18.12.2016, відповідач хоча і був зобовязаний розглянути питання про призначення або відмову у призначенні позивачу одноразової допомоги, проте враховуючи його право на отримання такої допомоги, про що було зазначено в судових рішеннях, іншого варіанту поведінки субєкта владних повноважень за законом не існувало, крім призначення допомоги.

Однак, відповідач повторно відмовив позивачу у призначенні належної одноразової грошової допомоги.

Конституційний суд України, в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3 рп/203 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст.13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод (Право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В звязку з викладеним, суд дійшов до висновку про те, що єдиним ефективним та адекватним наявним обставинам способом захисту прав позивача буде зобовязання відповідача призначити та виплатити зазначену допомогу, в звязку з чим задовольняє дану вимогу у повному обсязі.

Також, у позовній заяві міститься вимога позивача зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України подати звіт про виконання судового рішення у порядку, передбаченому ст.267 КАС України.

Суд враховує, що за своєю правовою природою ст.267 КАС України регулює різні моменти відносин та визначення судового контролю. З одного боку, встановлення такого судового контролю за виконання постанови, які узгоджуються з вимогами ст.163 КАС України та стосується регулювання відносин встановлення судового контролю під час винесення постанови суду, та контролювання його виконання, з іншого - встановлення факту порушення внаслідок його не виконання.

Перший судовий контроль встановлюється та визначається при ухваленні постанови, а інший (визнання протиправним рішення, дії або бездіяльність) вирішується після прийняття такого судового рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, ухваленого не на користь суб'єкта владних повноважень є правом суду, а не його обов'язком, згідно із п.4 ч.1 ст. 207 КАС України, тому суд вважає вимогу позивача про зобов'язання відповідача надати звіт про виконання рішення суду необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки ОСОБА_1, на підставі п.п.13 п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, витрати зі сплати судового збору, відповідно до ч.1ст.94 КАС України, підлягають стягненню на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Міністерства внутрішніх справ України.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Після опрацювання ОСОБА_3 фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 18.12.2016 у справі № 296/9649/16-а, визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у затвердженні висновку про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 252 600 (двісті п"ятдесят дві тисячі шістсот) грн. 00 коп., яка була нарахована УМВС України в Житомирській області у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України в дохід державного бюджету України 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. П. Сингаївський