Справа № 803/864/17
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9039/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Господарського суду Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2017 року у справі № 803/864/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Волинської області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання відмови неправомірною, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

12.07.2017р. позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірною відмову Господарського суду Волинської області від 21 березня 2017 року за №01-15/1853/17 про проведення нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку; зобовязати відповідача провести нарахування та виплату суми вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку відповідно до положень частини третьої статті 43 Закону України №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року з відповідними змінами від 24 лютого 1994 року, внесеними Законом України №4015-12, у розмірі місячного заробітку за останньою посадою, за кожен повний рік роботи на посаді судді; визнати неправомірною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування Господарського суду Волинської області на здійснення виплат суми вихідної допомоги судді при звільненні з посади у відставку.

Позовні вимоги мотивує тим, що при звільненні позивачу не була виплачена вихідна допомога у розмірі місячного заробітку за останньою посадою, за кожен повний рік роботи на посаді судді. Вважає бездіяльність відповідача з приводу ненарахування та невиплати йому вихідної допомоги протиправною, оскільки за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, тому скасування при виході у відставку Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VІІ Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні гарантованої виплати вихідної допомоги за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.07.2017р. позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Господарського суду Волинської області від 21 березня 2017 року за №01-15/1853/17 про проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку. Зобовязано Господарський суд Волинської області провести нарахування та виплату позивачу суми вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку відповідно до положень частини третьої статті 43 Закону України №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року з відповідними змінами від 24 лютого 1994 року, внесеними Законом України №4015-12, у розмірі місячного заробітку за останньою посадою, за кожен повний рік роботи на посаді судді. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із винесеною постановою суду, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідач подав апеляційну скаргу і просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 зазначив, що «за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю».

Крім того, вважає, що він не є відповідачем у даній справі, оскільки з прийняттям закону, яким звужено зміст та обсяг прав позивача, є держава в особі Верховної Ради України. Вини апеляційного суду Волинської області у невиплаті позивачу вихідної допомоги немає, ним не допущено бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача, який просить залишити без змін рішення суду, представника ДСА України, яка підтримала апеляційну скаргу, дала пояснення аналогічні письмовому відзиву на апеляційну скаргу, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 22 червня 1992 року по 18 грудня 1995 року обіймав посаду арбітра, а з 19 грудня 1995 року по 08 грудня 2015 року судді господарського суду Волинської області.

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року №788-VIII Про звільнення суддів, у звязку з поданням заяви про відставку, позивача звільнено з посади судді відповідно до пункту 9 частини пятої статті 126 Конституції України.

Наказом голови господарського суду Волинської області від 08 грудня 2015 року №87/02-2 ОСОБА_1 відраховано зі штату працівників господарського суду Волинської області з 08 грудня 2015 року.

При звільненні позивачу не виплачена вихідна допомога на підставі статті 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції, що діяла до 27 березня 2014 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що положення Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні та Закону України Про забезпечення права на справедливий суд якими виключено норми, що надавали право судді на отримання вихідної допомоги, не можуть вважатись підставою для позбавлення позивача права на отримання такої допомоги як елементу забезпечення реального функціонування принципу незалежності суддів, а отже не повинні застосовуватись відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Відповідно до частини 1 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 № 2453-VІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2453-VІ) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно частини 3 статті 122 Закону № 2453-VІ повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Нормою частини 1 статті 136 Закону № 2453-VІ в редакції, чинній до 27 березня 2014 року, було визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Разом з тим, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ (а саме пп. 1 п. 28 цього Закону), який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Конституційним Судом України не приймалося, а отже з 01 квітня 2014 року судді, які виходять у відставку, не мають права на отримання вихідної допомоги.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови від 12 листопада 2015 року № 788-VІІІ про звільнення позивача з посади судді.

На момент виходу у відставку позивача у листопаді 2016 року стаття 136 Закону № 2453-VI була виключена, тобто припинила свою дію з 1 квітня 2014 року - дати набрання чинності Законом № 1166-VII.

З системного аналізу зазначених норм законодавства, колегія суддів вважає, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата набуття права на вихід у відставку, і на момент прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади діяли норми Закону № 2453-VI, якими не передбачалась виплата вихідної допомоги, тому у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги.

Дана правова позиція відображена в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 27.06.2017р., 26.06.2017р., 13.06.2017р., 23.05.2017р., 15.09.17р. №К/800/21202/17, К/800/21321/17, К/800/20205/16, К/800/19751/16, К/800/30487/17, відповідно.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ч.2 ст.71 КАС України, якою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з»ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає до скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову, що узгоджується з положеннями п.3 ст.2 КАС України.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.1, 3 ч.1 ст.198, ст.200, п.1, 4 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Господарського суду Волинської області задоволити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2017 року у справі № 803/864/17 скасувати в частині задоволення позову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову цій частині вимог.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повний текст судового рішення виготовлено 26.10.17