Справа № 415/5560/17
Суддя: Коваленко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/5560/17
Провадження № 2-а/415/211/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю:секретаря судового засідання Данько Л.С.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську та Рубіжному лейтенанта поліції Борецького Микити Михайловича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач ОСОБА_2 з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську та Рубіжному лейтенанта поліції Борецького Микити Михайловича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.09.2017 року близько 21 год. 40 хв., керуючи автомобілем він рухався по вул. Машинобудівників та звернув увагу на автомобіль зі спец сигналом. Він обрав безпечне місце для зупинки та зупинив свій автомобіль. Інспектор поліцій підійшов до його автомобіля та в порушення вимог закону не представившись та не повідомивши причини зупинки, почав в нього вимагати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховку. Він попросив назвати причину зупинки транспортного засобу, так як вважав зупинку його транспортного засобу незаконною. Позивач зазначає, що поліцейські пояснили, що причиною зупинки була начебто відсутність ввімкнених фар автомобілю, на що він пояснив, що рухався з включеним світлом фар і вони можуть в цьому переконатися, оскільки на момент зупинки світло фар було включеним, що автомобіль в технічно справному стані. На його прохання надати докази таким припущенням, поліцейські відмовились надавати докази та продовжували вимагати документи. Позивач пред'явив документи які вимагав інспектор. Він пересвідчився що документи всі є. При цьому, інспектор почав записувати дані позивача в блокнот. Позивач проти цього заперечував, оскільки дані які стосуються конкретної особи можуть заноситися саме до протоколу або постанови, на що інспектор відповів, що це його службовий блокнот і він має право вносити туди дані щодо правопорушника. Позивач з цим не погодився і відмовився знов давати документи для занесення його особистих даних до блокноту. Позивач вважає що зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки інспектором Борецьким М.М. були здійснені такі порушення: відповідач Борецький Микита Михайлович незаконно розглянув справу на місті зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі. Також, відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП. Крім того, відповідач порушив вимоги щодо процедури, розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст.278,279 КУпАП. У зв'язку з наведеним просить визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на місці зупинки транспортного засобу 11 вересня 2017 року за адресою вул. Машинобудівників м. Лисичанську та скасувати оскаржувану постанову .

Від відповідача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких відповідач зазначив, що 11.09.2017 року він, під час несення служби з нагляду за дорожнім рухом та охорони громадського порядку в місті Лисичанськ Луганської області, приблизно о 21 год. 30 хв. помітив автомобіль НОМЕР_1, який рухався з вимкненими фарами ближнього світла порушуючи пункт 19.1 (а) ПДР України. Після зупинки, згідно ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідач повідомив водія про причину зупинення транспортного засобу (порушення ПДР) та суть вчиненого правопорушення. Після чого , відповідно до пункту 2.4 ПДР України водію було запропоновано пред'явити документи зазначені в пункті 2.1 ПДР України, водій дістав документи, але не надавав достатньо часу для ознайомлення з ними. У подальшому, згідно ст. 36, 222 та 276 КУпАП, відповідачем було прийнято рішення про розгляд порушень вимог п. 19.1 (а) та п. 2.1 ПДР України. На підставі ст. 222 КУпАП із застосуванням ст. 36 КУпАП відповідачем було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 007524 від 11.09.2017 року за порушення п.2.1(а) ПДР України та згідно ст. 36 застосована максимальна санкція з двох розглядуваних правопорушень. Згідно ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративного правопорушень розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР України в тому числі за ч. 1. ст.121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Посилання позивача на те, що йому не було надано можливості скористатись своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП безпідставні. В своєму позові позивач помилково вказує на те що розгляд справи відбувся без підготовки. Згідно ст. 278 КУпАП Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Всі ці питання відповідачем було розглянуто та вирішено ще до складання постанови. Враховуючи, що постанова серії БР № 007524 від 11.09.2017 по справі про адміністративне правопорушення складена у відповідності до вимог діючого законодавства України, підстави для її скасування відсутні.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши відомості про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи, зважаючи на заяву про розгляд справи за його відсутності, враховуючи положення ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2017 року інспектором патрульної поліції роти №3 батальйону УПП в м. Лисичанську, Сєверодонецьку, Рубіжному Борецьким Микитою Михайловичем по вул. Машинобудівників в м. Лисичанськ складено відносно ОСОБА_4 постанову серії БР №007524 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425.00 грн.

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що 11.09.2017 року о 21:40 год. водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_2 в м. Лисичанську по вулиці Машинобудівників порушив вимоги п. 19.1 (а) в зв'язку з чим був зупинений. При перевірці документів водій не пред'явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.2.4 «а», чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіряючи вказані висновки відповідача, а відтак і прийняту на їх підставі спірну постанову, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 126 КпАП Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В ході розгляду справи позивач підтвердив, що дійсно керував транспортним засобом ІЖ 27175 номерний знак НОМЕР_3 та був зупинений інспектором Борецьким М.М. через те, що автомобіль рухався з вимкненими фарами.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При відтворенні в ході розгляду справи відеозапису (наявного в матеріалах справи DVD-R диск Verbatim) здійсненого відповідачем за допомогою персональних відео реєстраторів на одязі поліцейських події, що сталася 11.09.2017 року в м. Лисичанську вбачається, що автомобіль інспектора патрульної поліції України рухався позаду автомобіля ІЖ. Після ввімкнення спец сигналу, останнім автомобіль зупинився, при цьому задні фари зазначеного автомобілю були увімкнені. Доказів того, що фари з переду автомобіля були вимкнені відеозапис не містить.

Після чого, інспектор підійшов до автомобіля та попросив водія пред'явити документи. Водій показав водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс, які були оглянуті інспектором.

На вимогу водія інспектор назвав причину зупинки транспортного засобу, а саме відсутність ввімкненого світла фар та не зупинення при наближенні транспортного засобу з увімкненим спеціальним звуковим сигналом .

Проте суд зазначає, що з відеозапису вбачається, що після ввімкнення спец сигналу автомобіль в якому знаходився позивач зупинився.

Самого факту правопорушення відео реєстратором на одязі поліцейських, вказаний відеозапис здійснений відповідачем за допомогою персональних відео реєстраторів на одязі поліцейських, не містить, оскільки видно, що фари автомобіля увімкнені, документи для огляду водій надав інспектору . Крім того, свою незгоду з винесеною постанову позивач одразу озвучив при спілкуванні з інспектором.

Після огляду в судовому засіданні відеозапису здійсненого відповідачем за допомогою персональних відео реєстраторів на одязі поліцейських події, позивач відкликав своє клопотання про перегляд відеоматеріалу з його телефону , якій він помістив на диск. Тому, суд не досліджував диски які були долучені позивачем в ході розгляду справи.

Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності оскаржуваної постанови, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Так ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Вказаний перелік підстав зупинки транспортних засобів є вичерпним і лише у визначених вище випадках поліцейський має право зупиняти транспортні засобі, зупинка з інших підстав - є незаконною, а всі подальші дії поліцейського у такому випадку - протиправні.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Так, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

У пункті 7 статті 29 Закону зазначено, що поліцейський захід припиняється, якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

В ході судового розгляду відповідачем не надано жодних доказів зупинення позивача з підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», не вбачається такого і з оскаржуваної постанови, оскільки доказів на підтвердження порушення позивачем п. 19.1 (а) ПДР України суду не надано, будь-якої іншої інформації про порушення позивачем ПДР та/або інших підстав передбачених ст. 35 вищезазначеного закону, до вимоги відповідача зупинити рух транспортного засобу, що в свою чергу були б законною підставою для зупинки позивача, ні в оскаржуваній постанові ні в запереченнях проти позову відповідачем не вказано.

Таким чином, патрульним поліцейським було незаконно застосовано такий превентивний поліцейський захід, як «зупинення транспортного засобу», у зв'язку з чим позивача було зупинено безпідставно з порушенням вимог Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх, належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Відповідачем не доведено факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, за таких обставин суд дійшов висновку про незаконність зупинення автомобіля позивача та як наслідок - протиправність усіх подальших дій відповідача та складання оскаржуваної постанови.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Щодо посилань позивача, на те, що в постанові про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинні міститися відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В порушення вищезазначених норм закону, надана позивачем постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі , не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

З урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БР №007524 від 11.09.2017 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу 11 вересня 2017 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За загальним правилом ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч. 3 ст. 254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України "Про національну поліцію", з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 1 розділ І Інструкції №1395).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. (п.1 р.III Інструкції № 1395).

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р.III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 та статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовна вимога щодо визнання дій відповідача протиправними задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАСУ).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним та достатнім способом відновлення порушеного права позивача є саме скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та саме у цій частині позов підлягає задоволенню, а відтак, у задоволенні інших позовних вимог суд відмовляє.

Статтею 171-2 КАС України передбачено, що рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Проте рішенням Конституційного суду України від 08.04.2015 року положення статті 171-2 КАС України визнано неконституційним. А тому, суд приходить до висновку, що постанова суду має бути оскаржена.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 69-71, 158-163, 171-2, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську та Рубіжному лейтенанта поліції Борецького Микити Михайловича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову серії БР №007524 від 11.09.2017 року, винесену інспектором патрульної поліції роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську та Рубіжному лейтенантом поліції Борецьким Микитою Михайловичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425.00 грн. - скасувати.

В іншій частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 27 жовтня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко