Справа № 815/3203/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3203/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017р. у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про стягнення грошової компенсації вартості за не отримане речове майно,

ВСТАНОВИВ:
В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про стягнення грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі 22570,40 грн. за строк служби в частині з 24.01.2008р. по 16.09.2016р.

Позов обґрунтовувала тим, що при звільненні з військової служби в запас Збройних Сил України відповідно до п.п.1 п.а) ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідачем відмовлено їй у виплаті грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі, визначеному довідкою-рахунком №282, з посиланням на те, що після звільнення позивач втратила право на її отримання. Вказану відмову позивач вважає незаконною, оскільки постановою КМУ №178 від 16.03.2016р. виплату відповідної компенсації пов`язано саме із звільненням з військової служби.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2017р. позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, з не повним з`ясуванням судом обставин справи, та прийняти нову постанову, якою її позов задовольнити.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що пунктом 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою КМУ №178 від 16.03.2016р., чітко встановлено, що право на грошову компенсацію виникає у разі виникнення факту звільнення, а не в момент звільнення. У довідці-розрахунку №186 підставою для виплати компенсації зазначено наказ про звільнення №186 від 16.09.2016р.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на підставі Наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 24.01.2008р. №13 о/с ОСОБА_1 зараховано до військової частини НОМЕР_1 на військову службу за контрактом, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки від 01.06.2004р. серії НОМЕР_2 .

Наказом НПТрУ від 09.09.2016р. №45 о/с ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України, у зв`язку з дією особливого періоду відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за п.п. «а» абз.1 п.1 ч.8 ст.26 (жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу).

16.09.2016р. командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України винесено наказ №186 (по особовій частині), яким прапорщика ОСОБА_1 , техніка (начальника групи) групи документального зв`язку вузла зв`язку роти бойового та матеріального забезпечення, звільнену з військової служби у запас Збройних Сил України наказом начальника Південного ТрУ від 09.09.2016р. №45 о/с, 16 вересня 2016 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, та направлено на військовий облік до Малиновського РВК м.Одеса.

Позивачу видано довідку-розрахунок №282 на виплату грошової компенсації замість належних предметів форменого обмундирування, за підписом заступника командира частини з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_2 , та т.в.о. НРС лейтенанта Бирко А.В.

28.12.2016р. ОСОБА_1 звернулась до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою №857 щодо надання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (п.п. «а» п.п.1 ч.8 ст.26), згідно постанови Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016р.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 надіслано лист №3/12/34-228 від 27.02.2017р., яким повідомлено, що відповідно до положень частини другої абзацу другого пункту 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016року №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, пунктом 4 якого передбачено, що він визначає механізм виплат лише військовослужбовцям та не поширюється на осіб, звільнених з військової служби. У зв`язку з цим, зазначено, що якщо військовослужбовець до звільнення з військової служби не подав заяву (рапорт) щодо виплати грошової компенсації командирові військової частини, то після виключення із списків військової частини та всіх видів забезпечення право на отримання грошової компенсації втрачається.

Не погодившись з зазначеною відповіддю, викладеною у листі №3/12/34-228 від 27.02.2017р., ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі 22570,40 грн. за строк служби в частині з 24.01.2008р. по 16.09.2016р.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що положення статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на позивача не розповсюджуються, оскільки вказана норма регулює порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом перебувають на кадровій військовій службі, та не можуть бути застосовані до військовослужбовців звільнених з військової служби та виключених із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Колегія суддів погоджується з висновком Одеського окружного адміністративного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються, а також єдина система їх соціального та правового захисту встановлюється і гарантується Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII.

Відповідно до ст.1 Закону України від 20.12.1991р. №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За правилами ст.1-1 Закону України від 20.12.1991р. №2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно п.2 ч.1 ст.3 Закону України від 20.12.1991р. №2011-XII дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною першою статті 9-1 Закону №2011-XII встановлено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно п.п. 4, 5 Порядку від 16.03.2016р. №178 грошова компенсація виплачується, зокрема, військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Аналіз наведених правових норм показав, що військовослужбовцю гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 26 Закону №2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Тобто, виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

Встановлене постановою КМУ №178 від 16.03.2016р. право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, згідно пункту 4 вказаної постанови КМУ, реалізуються за заявочним принципом, тобто за відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини наказом №186 від 16.09.2016р., із відповідним рапортом до командира (начальника) військової частини ОСОБА_1 не зверталася, відповідні вимоги перед військовою частиною не ставила, чим не дотрималася правил, установлених п. 4 Порядку від 16.03.2016 року №178.

Відповідне звернення позивача до відповідача відбулося через три місяці після звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

А відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача та висновки суду першої інстанції, що позивач втратила право на отримання відповідної грошової компенсації після прийняття наказу №186 від 16.09.2016р. про виключення її зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вказаний наказ є чинним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Колегія суддів доходить висновку, що під час розгляду справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 20.10.2017р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.