Справа № 826/10208/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Справа № 826/10208/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Аліменка В.О., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Науменка А.М.,

представника відповідача Зайцевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Легбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Коваленка Олександра Володимировича до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Легбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Коваленка Олександра Володимировича (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-2) про:

- визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.03.2016 р. №№ , ;

- визнання протиправним та скасування рішення від 09.06.2016 р. № 12936/10/26-15-10-01-35.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 31.03.2016 р. №№ , .

Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині щодо задоволення позовних вимог, відповідач - ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду в цій частині та ухвалити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апелянти, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.11.2014 р. Правлінням НБУ прийнято постанову № 744 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Легбанк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі вказаної постанови Правління НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 р. № 133 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Легбанк», згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Легбанк».

26.02.2015 р. Правлінням НБУ прийнято постанову № 135 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Легбанк».

На підставі вказаної постанови Правління НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.02.2015 р. № 41 «Про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Легбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Легбанк».

11.02.2016 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 144 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Легбанк» на один рік до 26.02.2017 р. включно.

ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено камеральну перевірку щодо порушення правил сплати податку ПАТ «Легбанк», за результатами якої складено акт від 15.03.2016 р. № 500/26-50-12-04-12.

У зазначеному акті перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем правил сплати податків платником або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори, передбачених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме: самостійно визначене податкове зобов'язання згідно податкової декларації з податку на прибуток від 03.03.2014 р. № сплачено з порушенням терміну, за що приписами ст. 126 Податкового кодексу України передбачена відповідальність.

На підставі акта перевірки від 15.03.2016 р. № 500/26-50-12-04-12 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.03.2016 р. №№ , №, якими позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі 10764,96 грн. та 32294,87 грн. відповідно за несвоєчасну сплату самостійно визначених ним податкових зобов'язань.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному досудовому порядку до ГУ ДФС у м. Києві, однак рішенням від 09.06.2016 р. № 12936/10/26-15-10-01-35 - залишені без змін.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 31.03.2016 р. №№, та рішення від 09.06.2016 р. № 12936/10/26.15-10-01-35 протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги в частині щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції виходив з того, що податкові зобов'язання, визначені ПАТ «Легбанк» вказаними рішеннями, не є безпосередньо пов'язаними з процедурою його ліквідації, а тому не можуть бути застосовані до нього у цей період.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон № 4452-VI ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 1.3 ст. 1 ПК України закріплено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Згідно з пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Частинами 1, 5 статті 36 Закону № 4452-VI визначено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення..

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 46 Закону № 4452-VI передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону № 4452-VI під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що питання погашення податкових зобов'язань Банку у період процедури його ліквідації регулюються не ПК України, а спеціальним законодавством, а саме - Законом № 4452-VI.

При цьому, слід враховувати, що податкове повідомлення-рішення є рішенням суб'єкта владних повноважень, яке визначає податкове зобов'язання платника податків, що має бути ним сплачено у чітко встановлені строки, а саме продовж десяти днів з дня отримання такого рішення, а отже, воно має зобов'язальний характер для платника податків, безпосередньо стосується питання погашення його податкових зобов'язань та, відповідно, не може бути прийнято контролюючим органом відносно Банку у період процедури його ліквідації.

Аналогічний правовий підхід викладено в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 03.02.2016 р. по справі № 826/117/14 та від 14.03.2017 р. по справі № 810/1602/15.

Виходячи з викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення від 31.03.2016 р. №№ , були винесені відповідачем у період ліквідації ПАТ «Легбанк» та визначають конкретне податкове зобов'язання зазначеного Банку (штрафні санкції) і його обов'язок погасити таке зобов'язання продовж десяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, визначеному ПК України, а отже, суперечить приписам п. 1.3 ст. 1 ПК України та Закону № 4452-VI.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем при прийнятті зазначених податкових повідомлень-рішень було порушено вимоги чинного законодавства, а саме п. 1.3 ст. 1 ПК України та норми Закону № 4452-VI, а отже, такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, посилання апелянта на норми ПК України та Закону № 4452-VI, а також твердження про те, що ПАТ «Легбанк» порушено строки сплати самостійно задекларованих податкових зобов'язань не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Таким чином, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, тобто в частині щодо задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 КАС України, та проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та безпідставними і апелянт, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів перед судом правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права та ухвалено судове рішення згідно зі ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 25 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: