Справа № 568/195/17
Суддя: Мельник Д. В.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №568/195/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 р. м.Радивилів Рівненської області

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:

суддя Мельник Д.В.,

секретар судового засідання Гуменюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області в якому просить визнати дії відповідача неправомірними в частині недорахування їй до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного утримання судді половини строку навчання на денному відділенні юридичного факультету Львівського державного університету ім.І.Франка і періоду виконання обов'язків судді та недорахування їй довічного грошового утримання в розмірі 4% від заробітної плати судді.

ОСОБА_1 просить зобов'язати Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 22.09.2016 року без обмеження граничного розміру довічного грошового утримання, обчисленого виходячи із 90 відсотків від розміру заробітної плати судді, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді половину періоду навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І.Франка та виконання нею обов'язків судді Червоноармійського районного суду Рівненської області в період з 09.03.1990 року по 30.03.1990 року, з 20.08.1990 року по 17.09.1990 рік та з 23.05.1991 року по 20.06.1991 рік .

Відповідач позов не визнав.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд адміністративного позову у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю (а.с.23).

Відповідач також звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить справу розглядати у відсутність їх представника та підтримав своє письмове заперечення проти позову (а.с.24,33).

Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09. 2016 року №1515-VІІІ, ОСОБА_1 була звільнена з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку та згідно наказу №5-к від 19.09.2016 року була відрахована зі штату Радивилівського районного суду Рівненської області суду з посади судді в зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.3,14).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Дубенському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці у розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді(а.с.20-22).

У своєму запереченні на адміністративний позов, відповідач вважає про відсутність підстав для його задоволення. Відповідач вважає, що позивач отримує щомісячне грошове утримання, як суддя у відставці, розмір якого обчислений у відповідності до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції на момент призначення грошового утримання. Відповідач посилається на ч.3 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус судді" (в редакції змін відповідно до Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016), яка передбачала щомісячне грошове утримання судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного утримання судді збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Поняття стажу роботи на посаді судді визначається згідно з положенням ст.135 вказаного Закону, а саме до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді судів України, арбітра арбітражних судів України, членів Вищої ради юстиції та Вищої кваліфікаційної комісії України, суддів колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Таким чином, позивачу ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді зараховано період роботи з 02.03.1993 року по 21.09.2016 рік протягом служби на посаді судді Радивилівського районного суду та його голови, що в сумі складає 23 роки 6 місяців 21 день. З урахуванням цього, виходячи з положень п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідних положень «Закону України «Про судоустрій і статус суддів (в редакції станом на 11.10.2016 рік) розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 обчислений в розмірі 86 %. На думку відповідача, вимога позивача про зарахування до стажу роботи на посаді судді виконання обов'язків судді та навчання на денному відділенні у вищому юридичному закладі суперечать норма спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (а.с.20-22).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень ЗаконуУкраїни від 02.06.2016 року № 1402-VІІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України № 1402-VII), який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень ЗаконуУкраїни "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

З 05.01.2017 року набрав чинності Закон України "Про Вищу раду правосуддя" №1798-ХІІІ від 21.12.2016 року, яким врегульовано питання пенсійного забезпечення у 2017 році суддів у відставці.

Відповідно до п. 34, абз. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Вищу раду правосуддя" №1798-19 від 21 грудня 2016 року (набрання чинності з 05 січня 2017 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Окрім того, щомісячне грошове утримання судді у відставці виплачується без обмеження максимальним розміром.

Аналогічні положення містяться у п. 11 Перехідних положень ЗаконуУкраїни №2453-VІ "Про судоустрій та статус суддів" (редакція до 25.03.2015 року), які передбачали, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У довідці-розрахунку стажу, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 22.09.2016 №1/214/16, на дату подання ОСОБА_1 заяви до Дубенського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, усього стаж роботи станом на 21.09.2016 становив 26 років 02 місяці 24 дні(а.с.4).

Відповідно до досліджених письмових доказів, 26.02.1993 року ОСОБА_1 обрано народним суддею Червоноармійського районного суду Рівненської області. В період з 09.03.1990 року по 30.03.1990 року, з 20.08.1990 року по 17.09.1990 рік та з 23.05.1991 року по 20.06.1991 рік позивач виконувала обов'язки судді Червоноармійського районного суду Рівненської області. В період з 25.08.1976 року по 26.06.1981 рік ОСОБА_1 навчалася на денному відділенні юридичного факультету Львівського державного універститету ім.. І.Франка (а.с.16,17,18).

Вважаючи на вищевказані норми Закону України "Про Вищу раду правосуддя" №1798-ХІІІ від 21.12.2016 року, п. 11 Перехідних положень ЗаконуУкраїни №2453-VІ "Про судоустрій та статус суддів" (редакція до 25.03.2015 року) суд приходить до висновку, що право на відставку у позивача ОСОБА_1 виникло під час дії Закону України від 15.12.1992 року №2862- ХІІ «Про статус суддів» станом на 17.07.2010 року. Дані фактичні обставини підтверджуються дослідженою судом письмовою довідкою про обчислення стажу роботи, що дає право на відставку та одержання грошового утримання судді (а.с.17).

Наведеним вище приписам п. 34, абз. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Вищу раду правосуддя" №1798-19 від 21 грудня 2016 року кореспондуються також і положення п. 11 Перехідних положень Закону України №2453-VІ (редакція до 25.03.2015 року), які передбачали, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» №865 від 03.09.2005 року, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як десять років, зараховується, крім стажу трудової діяльності визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних начальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Згідно досліджених письмових доказів ( диплом, трудова книжка, свідоцтво про шлюб) позивач ОСОБА_1 з 25.08.1976 року по 26.06.1981 рік навчалася на денному відділенні юридичного факультету Львівського державного університету ім. І.Франка(а.с.16-19). Половина строку навчання становить 2 роки 6 місяців.

У постанові Верховного суду України у справі №21-666а15 від 06.07.2016 року, суд висловив правову позицію, згідно якої, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст.131 Закону України 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» має подати заяву про відставку. Згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» №865 від 03.09.2005 року, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як десять років, зараховується, крім стажу трудової діяльності визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних начальних закладах

За правовою позицією Верховного суду України в постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Судом досліджено особову справу №17 від 02.03.1993 року позивачки ОСОБА_1 Відповідно до дослідженої судом офіційної письмової довідки про обчислення стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді Прачук Л.І., до стажу роботи включено періоди роботи з 09.03.1990 року по 30.03.1990 року, з 20.08.1990 року по 17.09.1990 рік та з 23.05.1991 року по 20.06.1991 рік, коли позивачка виконувала обов'язки судді Червоноармійського районного суду Рівненської області. Дані обставини підтверджуються довідками Головного управління юстиції у Рівненській області та наказом управління юстиції Рівненського облвиконкому(а.с.17,35). Таким чином, стаж роботи в період виконання обов'язків судді позивачкою ОСОБА_1 також визначений як стаж роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України № 2453-VІ "про судоустрій та статус суддів", незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005№ 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Нормами ч.ч. 1-3 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенціюю про захист прав людиниі основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених Законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року, Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (№ 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, ОСОБА_1, працюючи суддею, мала законні сподівання на зарахування періоду проходження служби на посадах слідчого і прокурора, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді.

Суд вважає, що держава в особі Верховної Ради України, звільнила позивача ОСОБА_1 з посади судді саме у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав. Тим самим, вищий державний орган країни, не заперечував наявність у неї стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що із 22.09.2016 року щомісячне довічне грошове утримання позивача ОСОБА_1 слід перерахувати, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання період половини строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім.І.Франка та виконання обов'язків судді Червоноармійського районного суду Рівненської області в період з 09.03.1990 року по 30.03.1990 року, з 20.08.1990 року по 17.09.1990 рік та з 23.05.1991 року по 20.06.1991 рік.

Виходячи із зазначеного та з урахуванням розрахунку стажу, що проведений посадовими особами Радивилівського районного суду Рівненської області, суд вважає, що період роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає в сумі 26 років 02 місяці 24 дні, що передбачає наявність права на обчислення розміру довічного грошового утримання виходячи з 90% заробітної плати судді (а.с.4).

Всупереч принципу верховенства права та принципу законності, відповідач обмежив існуюче право ОСОБА_1 на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді, а відтак його дії є протиправними.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 158-163, 167, 183-2, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовільнити повністю.

Визнати протиправними дії Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 (дев'яносто) відсотків заробітної плати судді.

Зобов'язати Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 починаючи з 22.09.2016 року без обмеження граничного розміру довічного грошового утримання, обчисленого виходячи із 90 (дев'яносто) відсотків від розміру заробітної плати судді, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді два роки шість місяців навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І.Франка та виконання нею обов'язків судді Червоноармійського районного суду Рівненської області в період з 09.03.1990 року по 30.03.1990 року (двадцять два дні), з 20.08.1990 року по 17.09.1990 рік (двадцять дев'ять днів) та з 23.05.1991 року по 20.06.1991 рік (двадцять дев'ять днів) .

Стягнути з Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та свободи, до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її отримання .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного провадження буде поновлено, то вважається що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Д.В.Мельник