Справа № 820/1632/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р. Справа № 820/1632/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2017р. по справі № 820/1632/17

за позовом ОСОБА_2

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича Публічне акціонерне товариство " Банк Михайлівський" , Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр"

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (далі по тексту - відповідач, Уповноважена особа, Волков О.Ю.), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський" (далі по тексту - ПАТ "Банк Михайлівський", банк, третя особа - 1), Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" (далі по тексту - ТОВ «ІРЦ», ТОВ, третя особа-2) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення оформлене Наказом тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Михайлівський" від 01.06.2016 №42/2, яким затверджені результати перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними викладені в Акті №2 Комісії по перевірці правочинів (в тому числі договорів), що є нікчемними, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 року платіжних документів ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" по перерахуванню коштів на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний НОМЕР_4) на поточні рахунки за НОМЕР_2 та НОМЕР_3, відкриті в Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" (ідентифікаційний №38619024);

-зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (ідентифікаційний №38619024) Волкова Олександра Юрійовича включити дані про поточні рахунки ОСОБА_2 (ідентифікаційний НОМЕР_4) за НОМЕР_2 (на суму 150 000,00 грн.) та НОМЕР_3 (на суму 2 294,24 грн.) до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Свої позовні вимоги позивач мотивує нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та зазначає, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» протиправно вчинено дій щодо визнання правочинів нікчемними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" Волкова Олександра Юрійовича, треті особи - Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський", Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником позивача ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, очевидна невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції посилається на постанову Правління НБУ від 22.12.2015 року за №917/БТ щодо обмеження для ПАТ «Банк Михайлівський» (зокрема, не допускати проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом). Апроте зазначає, що негативні наслідки при невиконанні банком рішень НБУ щодо обмеження чи припинення операцій настають саме для такого банку, а не для його клієнтів, тому позивач, як клієнт банку, не може нести відповідальність за дії працівників фінансової установи. Крім того, саме по собі отримання ПАТ «Банк Михайлівський» коштів на рахунки згідно укладених мною договорів не призводить до автоматичного визнання таких переказів нікчемними, оскільки це не суперечило чинному законодавству. Станом на дату перерахування коштів на мій рахунок, у банку були відсутні будь-які підстави відмовити у зарахуванні коштів. У зв'язку з чим, вважає, що посилання суду при винесенні оскаржуваної постанови, на постанову Правління Національного банку України від 22.12.2015 року за №917/БТ, є безпідставними та, відповідно, суд робить висновок, який не відповідає обставинам справи. З приводу посилання у запереченнях на позовну заяву та відповідно покладення судом в обґрунтування постанови, на результати перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають вимогам нікчемності, наведених в акті № 2 від 01.06.2016, які затверджені наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» від 01.06.2016 № 42/2, та висновку суду, що позивач не є вкладником. Відповідно до акту комісія по перевірці правочинів прийшла до висновку, що виконуючи платіжні документи 19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з перерахування коштів на рахунки 12 160 фізичних осіб в сумі 1 298 015 973,74 грн. Банк здійснив операції з порушенням вимог законодавства, що призвели до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, що є ознакою нікчемності правочину згідно положень п. 9 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Банком укладено правочини (здійснені транзакції), умови яких передбачають передачу майна з метою надання окремому кредитору переваги (пільги) прямо не встановленого для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що є ознакою нікчемності правочину згідно положень п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказує, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначає, що , згідно із вимогами законодавства, позивач є вкладником, та як вкладник ПАТ «Банк Михайлівський» має відкритий у цьому банку рахунок, та на який у встановленому договором порядку було зараховано кошти в якості повернених коштів за договорами позики, а також процентів нарахованих за такими договорами позики, має гарантоване право на відшкодування суми вкладу разом із процентами у межах суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума коштів, що повернена на рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не перевищує граничного розміру та складає 150 000,00 грн. та проценти в сумі 2 294,24 грн. відповідно до доданих довідок про стан рахунків, які наявні в матеріалах справи та свідчать про те, що зазначена суми дійсно наявна на рахунку позивача. Вказує, що 18.05.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» уклав із ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договір відступлення права вимоги № 1805. Згідно з умовами договору відступлення № 1805 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов'язалось відступити Банку права вимоги, належні ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», за кредитними договорами (із забезпеченням) з усіма додатковими угодами до них, укладеними з фізичними особами. Банк, в свою чергу, зобов'язався оплатити права вимоги. Перелік кредитних договорів, права за якими відступаються Банку, міститься в реєстрі кредитних договорів. Відповідно до реєстру Банк придбав права вимоги за 106 265 кредитними договорами на загальну суму 1 061 074 939,79 гривень за ціною 870 000 000,00 гривень. Також, 19.05.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» уклав із ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» договір відступлення прав вимоги № 1. Згідно з умовами цього договору відступлення ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов'язалось відступити Банку права вимоги, що належать ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма додатковими угодами до них, які укладені між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та юридичними особами. Перелік договорів, права за якими відступаються Банку з боку ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр», міститься в реєстрі Основних договорів. Банк, в свою чергу, зобов'язався оплатити права вимоги за вартістю, зазначеною в реєстрі основних договорів, протягом 3-х робочих днів з дня підписання вказаного реєстру. Вартість відступлення права вимоги за 26-ю договорами купівлі-продажу цінних паперів склала 561 585 182,51 грн. Таким чином, вказані договори відступлення прав вимоги, які були укладені між Банком та ТОВ, є порушенням законодавства, що у свою чергу, потягло визнання договорів нікчемними та викладення висновків у акті перевірці. Також зазначає, що відповідно до довідок про стан мого рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» здійснило перерахунок коштів зі свого рахунку відкритого в ПАТ «Банк Михайлівський» та вважаю, що оскільки платіж був проведений то ТОВ мало достатньо власних коштів на своєму рахунку для здійснення повернення коштів своїм кредиторам-фізичним особам. Також відповідачем не доведено, а судом не з'ясовано того, що кошти, повернені на рахунок позивача, являються коштами ПАТ «Банк Михайлівський».Вказує, що постановою Правління НБУ № 295/БТ від 27.04.2016 було пом'якшено обмеження у діяльності банку, встановлені постановою НБУ № 917/БТ від 22.12.2015, а саме вилучено пункт щодо недопущення проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб ФГВФО. Таким чином, фактично дозволено банку проводити операції за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами, зокрема не заборонено повернення коштів за договорами позики, укладеними між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та фізичними особами. Також, суд звертає увагу на те, що в рішенні Правління Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» зазначено, що згідно виписки по рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» станом на 19.05.2016 залишок коштів складав 37,8 млн. грн. Крім того, суд зазначає, що постановою Правління НБУ № 295/БТ від 27.04.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» було зобов'язано надати графік повернення ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» коштів, що були залучені від фізичних осіб, на поточні рахунки цих фізичних осіб. Зазначене свідчить про те, що ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» був зобов'язаний повертати кошти, залучені від фізичних осіб відповідно до графіку, а ПАТ «Банк Михайлівський» мав право на здійснення операцій, що призведуть до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами, а також про те, що ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» мало власні кошти на здійснення операцій по поверненню коштів по договору позики №980-006-000228613 та №980-006-000228624, укладеного між мною, ОСОБА_2 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Отже обставини щодо наявності визначених п.п. 7, 9 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав нікчемності правочину не знаходять свого підтвердження, належними та допустимими доказами, жодним чином не обґрунтовуються та суд помилково приходить до висновку щодо нікчемності та відповідно відмовляє у задоволенні позову. На підставі вище викладеного просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 по справі №820/1632/17 скасувати та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича до суду надійшло письмове заперечення в якому просить апеляційну скаргузалишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» було укладено договір №980-006-000004360 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту).

Відповідно до пункту 1 вказаного договору, банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його ім'я поточний рахунок НОМЕР_2 в гривні для зберігання грошей клієнта і здійснення його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку.

В той же день, 26.04.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено наступні договори:

- договір №980-006-000228613, тип договору: «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно);

- договір №980-006-000228624, тип договору: «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно).

В матеріалах справи міститься копія платіжного доручення №6387769 від 26.04.2016 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 з відкритого банком рахунку № НОМЕР_2 перерахував 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок за договором №980-006-000228613 від 26.04.2016 на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» № 5000 в АТ «УкрСиббанк» м. Харків.

Також, згідно копії платіжного доручення №6387907 від 26.04.2016 року ОСОБА_2, з відкритого банком рахунку № НОМЕР_2 перерахував 5 000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок за договором №980-006-000228624 від 26.04.2016 на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» № 5000 в АТ «УкрСиббанк» м. Харків.

Пунктами 8.3 договорів №980-006-000228613 та №980-006-000228624 від 26.04.2016 року з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» встановлено, що договір є договором позики та регулює відносини, що пов'язані з наданням позики.

28.04.2016 року ОСОБА_2 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було підписано договір б/н про внесення змін до договору №980-006-000228613 від 26.04.2016 року, згідно якого було змінено підпункт 1) «Сума коштів» пункту 1.2 розділу 1 Предмет договору, яким було збільшено суму коштів за договором з 50 000,00 грн. до 145 000,00 грн.

Як вбачається з копії платіжного доручення №7033622 від 28.04.2016 року ОСОБА_2, з відкритого у ПАТ «Банк Михайлівський» рахунку № НОМЕР_2 перерахував95 000 (дев'яносто п'ять тисяч) гривень 00 копійок за договором №980-006-000228613 від 26.04.2016 року на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» № 5000 в АТ «УкрСиббанк» м. Харків.

Позивач зазначає, що ним було передано у позику ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» кошти, що у загальній сумі складають 150 000,00 грн.

29.04.2016 року позивач підписав з ПАТ «Банк Михайлівський» заяву (оферту) №200519308 за якою йому був відкритий картковий рахунок НОМЕР_3.

11.05.2016 року позивачем з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» були підписані договори про внесення змін №1 до договору №980-006-000228613 та до договору №980-006-000228624 від 26.04.2016 року, згідно яких встановлено, що «Сторона-2 сплачує Стороні-1 проценти у безготівковій формі» та змінено рахунок сплати відсотків за договорами,- на картковий рахунок НОМЕР_3 відкритий на підставі заяви (оферти) №200519308 від 29.04.2016 року у ПАТ «Банк Михайлівський».

На підставі рішення Правління НБУ від 23.05.2016 року №14/БТ виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення від 23.05.2016 № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Правління НБУ від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавча дирекція цього Фонду прийняла рішення від 12.07.2016 №1213 про початок процедури ліквідації банку з 13.07.2016 року до 12.07.2018 року включно та делегування повноважень ліквідатора банку.

З 15.07.2016 року розпочато виплати гарантованої суми вкладникам.

Повідомленням за №ЗГ1/9511 від 26.01.2017 року представником ПАТ «Банк Михайлівський» за довіреністю ОСОБА_4, ОСОБА_2 повідомлено про те, що переказ коштів (транзакції), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 в сумі 2 213,09 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по договору №980-006-000228613 від 26.04.2016» на рахунок НОМЕР_3, що належить ОСОБА_2 та 81,15 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по договору №980-006-000228624 від 26.04.2016» на рахунок НОМЕР_3, що належить ОСОБА_2 є нікчемними.

Повідомленням за №ЗГ1/9512 від 26.01.2017 року, представником ПАТ «Банк Михайлівський» за довіреністю ОСОБА_4, ОСОБА_2 повідомлено про те, що переказ коштів (транзакції), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 року в сумі 145 000, 00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-006-000228613 від 26.04.2016» на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 та 5 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-006-000228624 від 26.04.2016» на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 є нікчемним.

Листом № 01.03.17/01-ПГ/вих від 01.03.2017 року відповідач повідомив представника позивача ОСОБА_5 про те, що оскільки в ході перевірки була встановлена нікчемність правочину (транзакції) з перерахування коштів на поточні рахунки ОСОБА_2, останній не включений до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач не погодився із рішенням уповноваженої особи Фонду щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що при перевірці був зроблений висновок, що Банком порушено обмеження, що накладені Постановою №917 зі змінами внесеними Постановою № 295, в частині проведення кредитних операцій на суму 1 431 585 182,51гривень, на підставі укладених з ТОВ "Інвестиційно-Розрахунковий центр" Договорів відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 та №1 від 19.05.2016 р. при відсутності права на укладення таких правочинів. За рахунок коштів, що були зараховані на рахунки ТОВ "Інвестиційно-Розрахунковий центр" на підставі нікчемних правочинів, а саме Договору відступлення прав вимоги № 1805, договору відступлення прав вимоги № 1 - 19.05.2016 року, тобто в день перерахування коштів, Товариство ініціювало повернення коштів по договорах позики фізичним особам. Також в ході судового розгляду справи встановлено, договори позики № 980-006-000228613 від 26.04.2016 р., № 980-006-000228624 від 26.04.2016 р. є двосторонніми (без участі банку як повіреного) з ТОВ "Інвестиційно-Розрахунковий центр" на суми 145000,00 грн. та 5000,00 гривень,які по своїй природі не є вкладом в його розумінні, передбаченому Законом України "Про банк та банківську діяльність" та не прирівняні до вкладу відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг". Тому суд зазначає, що гарантії Закону № 4452-VІ не поширюється на ситуацію з позивачем, а кошти в сумі 147213,09 грн. та 5 081,15 грн., які зараховані 19.05.2016 року на рахунок позивача на підставі нікчемного правочину, не підлягають виплаті у зв'язку з тим, що платіжна операція з повернення фінансовою компанією коштів позивачу не має жодного відношення до банківського вкладу. На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав задоволення позову.

Колегія суддів не погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, виходить з наступного.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду, дійшла висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, стосовно того що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, юрисдикція адміністративних судів не поширюється, з огляду на наступне.

Нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Тобто, нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються у порядку, визначеному нормами ГПК України.

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі розглядаються спірні правовідносини у рамках норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, нормами якого регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Системний аналіз викладених норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дає суду підстави вважати, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку, в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зокрема, відповідно до статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

В даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому, в даному випадку норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, за змістом статей 17, 34, 36, 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

З огляду на викладене, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд вважає, що спір щодо відшкодування вкладникам коштів за рахунок Фонду не є спором у процесі ліквідації банку, так як ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду.

Статтею 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" законодавець чітко виокремив такі самостійні функції Фонду, як здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (пункт 4 частини другої статті 4); здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження всіх або частини активів і зобов'язань (пункт 8 частини другої статті 4 згаданого Закону).

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим спором, який не є спором у процесі ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Аналогічна позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 19.04.2017 року по справі № 818/3932/15 . В якому суд прийшов до висновку, що правовий висновок, згідно з постановою від 16 лютого 2016року № 21-4846а15, стосується спору між управлінням Пенсійного фонду України та банком, який не виконав свій обов'язок щодо перерахування бюджетних коштів за вимогою пенсійного органу. Тобто тлумачення норм права було здійснено щодо правовідносин, які не є подібними, і за інших обставин ніж у справі, рішення суду в якій оскаржується .

Таким чином, враховуючи зазначені норми чинного законодавства, а також з метою дотримання вимог статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про вирішення даної справи саме у порядку адміністративного судочинства.

Здійснюючи апеляційний перегляд та надаючи оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені ст. 3 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування за вкладами встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Відповідно до частини першої статті 3, частини першої статті 4, частини першої статті 26, частин першої, другої, четвертої статті 27 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

За змістом статті 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду.

Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

З аналізу викладених норм вбачається, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з урахуванням обставини, передбаченої частиною другою статті 26 Закону № 4452-VI.

Повноваження уповноваженої особи Фонду передбачені статтею 37 Закону № 4452-VI.

Згідно з частинами першою та другою зазначеної норми Закону уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; 4) повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 6) звертається до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку (частини друга і третя статті 37 Закону № 4452-VI).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За нормами частини п'ятої статті 27 Закону № 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону (частина шоста статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року №14 (Положення №14), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку повинна забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

У пункті 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Таким чином, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Із матеріалів справи вбачається, що позивача як вкладника за договором банківського вкладу не включено до переліку вкладників у зв'язку із визнанням нікчемним перекази коштів здійснені ТОВ " Інвестиційно - розрахунковий центр" на поточні рахунки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 відкриті в ПАТ " Банк Михайлівський" .

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України (частина третя статті 38 Закону № 4452-VI).

За приписами п.п.1, 2, 7, 9 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Згідно з частиною четвертою статті 38 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до частини п'ятої статті 38 цього ж Закону у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Підставою для віднесення правочину, вчиненого від імені позивача, до категорії нікчемних є те, що на момент переказу коштів здійснених ТОВ " Інвестиційно - розрахунковий центр" на поточні рахунки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 банк уже не міг виконати взятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів позивачу і, тим більше, щодо виплати коштів за договором банківського рахунку, оскільки фінансовий стан банку вже не мав таких можливостей.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів наявності підстав, які наведені у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме те що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, а тому відсутні підстави для визнання нікчемним правочину у випадку, який розглядається.

Відсутнє існування відповідного судового рішення про визнання недійсним переказів коштів здійснених ТОВ " Інвестиційно - розрахунковий центр" на поточні рахунки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3.

Суд, також, вважає, що відповідачами не надано доказів, які б свідчили про те, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави; що внаслідок укладання договору банківського вкладу (депозиту) банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, або умови договору передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

При цьому колегія суддів зазначає, що повноваження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Михайлівський" визначені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Визнання угод нікчемними з інших підстав здійснюються в загальному порядку.

На підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку позивач надав належним чином оформлений документ банківської установи, платіжні доручення (а.с.18,20) та довідки про стан рахунків (а.с.27-30) які свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору позивачем були зараховані на рахунок № НОМЕР_2 № НОМЕР_3, на даному документі міститься підпис уповноваженої особи банку, а також відтиск штампу банківської установи.

Крім цього, слід зазначити, що згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад це - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Тобто Закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником.

В свою чергу, сам факт знаходження на рахунку позивача грошових коштів відповідачами не заперечується.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи заперечень відповідача про те, що оскільки кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позику з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця, позивач не є вкладником проблемного банку, адже правовідносини, що склалися між позивачем та ПАТ "Банк Михайлівський", не мають відношення до вкладу.

Так, відповідно до пп. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_2 та ПАТ "Банк Михайлівський" укладено договір банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозити)" від 26.04.2016 р. № 980-006-000004360, згідно з яким вкладником було внесено 150 000 грн. та проценти в сумі 2 294,24 грн. (а.с. 44, 45), що підтверджується виписками по особистим рахунком від 25.04.2017 р.

Отже, вищезазначені кошти, в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є вкладом.

Також, суд першої інстанції в рішенні та відповідач в запереченнях на апеляційну скаргу посилаються на постанову Правління Національного банку України від 22.12.2015р. № 917/БТ та на постанову Правління Національного банку України від 27.04.2016р. № 295/БТ про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії "проблемних" та якими до банку було застосовано заходи впливу, зокрема, заборонено здійснювати кредитні операції в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

Прийняття рішення, щодо визнання укладеного договору нікчемним , відбулося відповідно до п.п.1, 2, 7, 9 частини 3 статті 38 Закону Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , а саме банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

В обґрунтування даної підстави відповідачем до суду надано Постанову Національного банку України № 295/БТ від 27.04.2016 року «Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних» .

Однак, колегія суддів зазначає, що в даному випадку відсутні кваліфікаційні ознаки п.п.1, 2, 7, 9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» .

Обставини на які посилається відповідач не свідчать про наявність складу зазначених правопорушень.

Щодо посилання відповідачів на той факт, що оскільки договір позивачем було укладено в період дії Постанови Національного банку України № 295/БТ від 27.04.2016 року і це є підставою визнання його нікчемним, колегія суддів зазначає наступне.

Дане твердження може бути підставою визнання правочину нікчемним в загальному порядку, шляхом подачі позову до суду, а не у відповідності до п. 1,2,7,9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Щодо п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який передбачає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку операції між двома особами, клієнтами банку, не є забороненими та не суперечать діючому законодавству.

На думку суду у банку не було підстав не здійснювати операції між клієнтами. Тому відсутні підстави вважати правочин нікчемним відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова з вищенаведених підстав підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2017р. по справі № 820/1632/17 скасувати.

Прийняти нову постанову якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення оформлене Наказом тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Михайлівський" від 01.06.2016 №42/2, яким затверджені результати перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними викладені в Акті №2 Комісії по перевірці правочинів (в тому числі договорів), що є нікчемними, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 року платіжних документів ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" по перерахуванню коштів на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний НОМЕР_4) на поточні рахунки за НОМЕР_2 та НОМЕР_3, відкриті в Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" (ідентифікаційний №38619024).

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (ідентифікаційний №38619024) Волкова Олександра Юрійовича включити дані про поточні рахунки ОСОБА_2 (ідентифікаційний НОМЕР_4) за НОМЕР_2 (на суму 150 000,00 грн.) та НОМЕР_3 (на суму 2 294,24 грн.) до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Тацій Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 27.10.2017 р.