Справа № 415/4382/17
Суддя: Коваленко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/4382/17
Провадження № 2-а/415/174/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Карімової Е.Р.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Мангушського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2 про оскарження дій субєкта владних повноважень, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції Мангушського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2 про оскарження дій субєкта владних повноважень, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.07.2017 року відносно нього відповідачем було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у сумі 450,00 грн.. Позивач не погоджується з вказаною постановою, оскільки вважає, що вона складена безпідставно та необґрунтовано, оскільки в діях позивача відсутній склад правопорушення. Пояснення позивача співробітником ДПС прийняті до уваги не були. При винесенні постанови співробітником ВДАІ порушив вимоги ст. 280 КУпАП, якою передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначеного, співробітником ДПС не зробив, що свідчить про те, що співробітник ДПС розглянув справу упереджено , оскільки не взяв до уваги пояснення позивача та не дослідив обставини справи в сукупності. На підставі викладеного просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову від 17.07.2017р. про притягнення позивача до адміністративної у вигляді штрафу 450 грн. та закрити провадження з адміністративної справи за відсутності складу правопорушення.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві, та додатково пояснив, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425,00 гривень. Як зазначив позивач зі слів інспектора 17.07.2017р. він пересік суцільну смугу дорожньої розмітки, чим порушив п.2.3 «д» ОСОБА_3 дорожнього руху України. Відповідач розглянув справу на місті зупинки транспортного засобу та виніс постанову, про те будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, свідки. Також в оскаржуваній постанові вказано, що позивач пересік суцільну смугу дорожньої розмітки. Це не відповідає дійсності, оскільки на ділянці дороги, де було зупинено позивача, були наявні дві суцільні смуги дорожньої розмітки, а з боку руху позивача - переривчаста. У звязку з чим, останній керувався вимогами п. 11.10. ОСОБА_3 дорожнього руху. На підставі викладеного позивач вважає, що складу правопорушення в його діях не було, та немає підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідач у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Ухвала про відкриття провадження та призначення справи до розгляду разом із копією адміністративного позову та доданими до нього документами, судові повістки були надіслані відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на адресу місця реєстрації, яка вказана на офіційному сайті ГУ НП в Донецькій області (Мангушське відділення поліції), однак, ним не були отримані з незалежних від суду причин.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2017 року інспектором взводу управління патрульної поліції в м. Маріуполі Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2, складено відносно ОСОБА_1 постанову серії БР №817987 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (а.с.4).

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіряючи вказані висновки відповідача, а відтак і прийняту на їх підставі спірну постанову, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності оскаржуваної постанови, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

В ході розгляду справи, позивач підтвердив, що дійсно керував транспортним засобом в Мангушівському районі на автодорозі Ялта-Кремінна, був зупинений інспектором ДПС з питань перетинання суцільної смуги дорожньої розмітки, але під час руху транспортного засобу він не перетинав суцільну смугу дорожньої розмітки.

В судовому засіданні було оглянуто відеозапис з мобільного телефону позивача, як зазначено позивачем відрізок дороги на якій сталася подія, що слугувала підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності 17.07.2017 року з якого вбачається, що смуга на дорозі не суцільна. Проте, зазначений доказ суд не приймає до уваги, оскільки з вказаного видео не можливо встановити чи має вказаний проміжок дороги відношення до дороги на якій скоєно правопорушення про яке зазначено в оскаржуваній постанові.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд зазначає, що копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, є не якісною та погано читаємою. З зазначеної постанови вбачається що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої за скоєння правопорушення передбаченого ст. 126 КУпАП.

Як передбачено ч.1 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Проте, з пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, вбачається що він був зупинений інспектором взводу управління патрульної поліції в м. Маріуполі Головного управління Національної поліції в Донецькій області з питань перетинання суцільної смуги дорожньої розмітки.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, отже, не доведено факту порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху та не спростовано доводи позивача щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дії інспектора патрульної поліції Мангушського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративним правопорушенням та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БР № 817987 від 17 липня 2017 року підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 171-2 КАС України. Зазначені справи розглядаються в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 105 КАС України, адміністративний позов крім іншого, може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень. Крім того, ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову крім іншого про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення або окремих його положень.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення приводить суд до висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст. 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 157 КАС України. Підстав зазначених позивачем для закриття провадження вказана стаття не містить та таких обставин судом не встановлено.

Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не входить до повноважень адміністративного суду під час розгляду справи за правилами КАС України. На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАСУ).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним та достатнім способом відновлення порушеного права позивача є саме визнання дій відповідача протиправними та скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та саме у цій частині позов підлягає задоволенню, а відтак, у задоволенні інших позовних вимог суд відмовляє.

Статтею 171-2 КАС України передбачено, що рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Проте рішенням Конституційного суду України від 08.04.2015 року положення статті 171-2 КАС України визнано неконституційним. А тому, суд приходить до висновку, що постанова суду має бути оскаржена.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 69-71, 158-163, 171-2, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Мангушського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2 про оскарження дій субєкта владних повноважень, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції Мангушського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративним правопорушенням.

Постанову серії БР №817987 від 17.07.2017 року винесену інспектором патрульної поліції Мангушського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Донецькій області ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності - скасувати.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 24 жовтня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко