Справа № 824/2312/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2312/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П.Д.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

25 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Білоконну О. В.,

представника позивача - Теутуляк С.А.

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відоеконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернівецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Чернівецька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області звернулась до суду з адміністративним позовом в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просила стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 податковий борг в сумі 2139753,74 грн., в т.ч. до Державного бюджету України 2138511,30 грн. та до місцевого бюджету м. Чернівці -1242,44 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року позовні вимоги податкового органу задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач оскаржила його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні відповідач підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просила залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, зареєстрована як суб'єкт підприємництва 15.10.2007 року та взята на облік як платник податків з 18.02.2003 року (т.1, а.с.24,11).

15.12.2008 року ОСОБА_3 подала до ДПІ у м. Чернівці заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2009 рік (а.с.13).

В період з 28.12.2009 року по 18.01.2010 року посадовими особами позивача, на підставі направлення на проведення перевірки № 020062 від 25.12.2009 року, проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_3 за період з 01.11.2006 року по 30.09.2009 року, в ході якої виявлені наступні порушення:

- непроведення розрахунків із споживачами через зареєстрований, опломбований РРО в січні 2008 року на суму 5000,00 грн., в лютому 2008 року на суму 21000,00 грн., в березні 2008 року на суму 195000,00 грн., в квітні 2008р. на суму 7000,00 грн., в травні 2008 року на суму 131100,00 грн., в червні 2008 року на суму 53676,00 грн. (п.1 ст.3 Закону №265);

- здійснення торгівлі продуктами харчування (горіхи чищені) без торгового патенту в період з 22.01.2008 року по 16.06.2008 року всього 47 днів (п.1 ст.3 Закону №98/96);

- неналежне ведення обліку доходів та витрат за період з 01.11.2006 року по 30.09.2009 року (несвоєчасно подано звіт суб'єкта малого підприємництва ФОП єдиного податку за 4 квартал 2006 року, 3 квартал 2008 року та 1 квартал 2009 року, не подано звіт за 2 квартал 2009 року, крім того не подано декларацію про доходи за 3 квартал 2009 року та несвоєчасно подано декларацію про доходи за 1 квартал 2007 року, чим порушено п.19.1 ст.19 та п.п. "в" п.19.1 ст.19 Закону №889 (протокол про адміністративне правопорушення не складався у зв'язку із мінуванням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП);

- несплата податку на додану вартість за травень-червень 2009 року в розмірі 18796,00 грн. (п.п.2.3.1 п.2.3. ст.2 Закону №168), також за результатами перевірки донараховано 46437,30 грн. податку з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності та 18769,00 грн. податку на додану вартість, про що складено Акт від 19.01.2010 року №123/17-120/ (а.с.15-22).

Відповідно до розрахунків штрафних санкцій згідно Акту планової виїзної документальної перевірки до відповідача застосовано штрафні санкції. Зокрема:

за порушення п.1 ст.3 Закону №265 відповідно до п.1 ст.17 Закону №265 в розмірі 2063880,00 грн.;

за порушення ст.3 Закону №98/96 відповідно до ст.8 Закону №98/96 в розмірі 980,78 грн.;

за порушення п.п.2.3.1. п.2.3. ст.2 Закону №168 відповідно до п.п.17.1.3. п.17.1. ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року №2181-ІІІ (далі - Закон №2181) в розмірі 9398,00 грн. (а.с.23).

В подальшому, а саме 19.01.2010 року, за наслідками розгляду вказаного Акту перевірки, податковим органом винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 2063880,00 грн. (а.с.14);

- № /0 по платежу з податку на додану вартість по вітчизняних товарах в розмірі 18796,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 9398,00 грн. (а.с. 14);

- № 000014017 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 980,78 грн. (а.с.14 зворот);

- № /0 по платежу з податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності від підприємницької діяльності в розмірі 46437,30 грн. (а.с.14 зворот).

Вказані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій були отриманні відповідачем 19.01.2010 року, що підтверджується її підписом про їх отримання та оскарженні в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач оскаржуючи спірні податкові повідомлення-рішення в судовому порядку, в обґрунтування правомірності своїх доводів, не надала судам первинні документи бухгалтерського обліку, які стали об'єктом дослідження під час перевірки, на підставі, яких виявлено порушення та прийнято спірні рішення, тобто не довела правомірність своїх дій та не спростувала протиправність дій відповідача при прийнятті спірних рішеннь.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що суд першої інстанції, в межах розгляду даної справи, також зобов'язував відповідача надати первинні документи бухгалтерського обліку щодо здійснення господарської діяльності, які стали об'єктом дослідження під час перевірки, що останньою виконано не було.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ГУ ДФС у Чернівецькій області суд першої інстанції виходив з того, що позивач правомірно прийняв оскаржувані рішення, які набрали законної сили, оскільки відповідач не надав суду письмових доказів а ні на підтвердження своїх заперечень, а ні на підтвердження протиправності дій посадових осіб позивача при прийнятті спірних рішень. Зокрема, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено правомірність заявлених вимог і оскільки на день розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена, і вона підлягає стягненню у судовому порядку.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Конституційний обов'язок щодо сплати податків і зборів в порядку і розмірах, встановлених законом, закріплений статтями 67 та 68 Конституції України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з огляду на положення ст. 58 Конституції України, до відносин оподаткування відповідача, що є предметом дослідження в межах даної справи, слід застосовувати положення Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000 (далі - Закон № 2181, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 у період з 01.01.2008 року по 01.07.2008 року перебувала на загальній системі оподаткування, а з 01.04.2007 року по 31.12.2007 року - на спрощеній системі оподаткування.

Основними законодавчими актами, що регламентують порядок застосування підприємцями загальної системи оподаткування є Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року за № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» і розроблена відповідно до нього Інструкція про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницької діяльності, затверджена наказом ДПА України від 21.04.1993 року № 12 (зі змінами і доповненнями). У вказаних законодавчих актах визначений порядок обчислення доходів, отриманих підприємцями при роботі по загальній системі оподаткування, ведення обліку і подання звітності, облік витрат.

Згідно ст. 13 вказаного Декрету оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з Акту про результати документальної планової виїзної перевірки позивача від 19.01.2010 року № 123/17-120/, в ході проведення податковим органом перевірки позивача встановлено, що її валовий дохід формувався згідно вищенаведеної ст.13 Декрету КМУ 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», а саме - надходження виручки від надання послуг та реалізації товарів на розрахунковий рахунок платника або в касу у грошовій формі.

Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» встановлено, що суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу та здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Суб'єкти підприємницької діяльності - юридичні особи, які перейшли на спрощену систему оподаткування за єдиним податком, не мають права застосовувати інший спосіб розрахунків за відвантажену продукцію крім готівкового та безготівкового розрахунків коштами.

Тобто, в даному випадку, твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, щодо включення реалізованого та неоплаченого товару на суму 490 000,0 грн. до складу виручки від реалізації товарів та її включення до складу звітності з єдиного податку за 2007 рік судовою колегією відхиляються, оскільки, виручкою, в розрізі здійсненого аналізу норм законодавства, є сума фактично отримана ФОП ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), що виключає можливість включення суми відвантаженого товару до її складу.

Таким чином, кредиторська заборгованість за відпущений товар, отримана відповідачем в 1-2 кварталі 2008 року, і є сумою виручки за товар, який був раніше відвантажений (4 квартал 2007 року), але оплата за який пройшла пізніше. Саме по собі відвантаження товару не є виручкою ані в розумінні ст. 13 ДКМУ № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», ані в розумінні норм Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

В ракурсі викладеного судова колегія апеляційної інстанції також не погоджується з твердженням відповідача про факт застосування податковим органом подвійного оподаткування.

Обґрунтовуючи вказане, апелент зазначає, що згідно Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 746/99 від 28.06.1999 року, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу та здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), і тому, суму відпуску товару по накладним в 2007 році було включено до складу звітності з єдиного податку у 2007 році.

Але, згідно Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 746/99 від 28.06.1999 року, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто, фактично виручкою є тільки сума грошових коштів, отримана на розрахунковий рахунок та (або) в касу суб'єкта підприємницької діяльності за проданий товар.

Водночас, судова колегія апеляційної інстанції критично ставиться до тверджень відповідача щодо того, що доходи в сумі 460 000,0 грн. були включені до податкової звітності у 2007 році по першій події (факту виписки накладної) та сплачені податки за ставкою єдиного податку, оскільки дане твердження суперечить умовам застосування спрощеної системи оподаткування в 2007 році та фактам встановленим в ході проведеної податковим органом перевірки та зафіксованим в Акті перевірки від 19.01.2010 року № 123/17-120/.

А саме, актом перевірки від 19.01.2010 року № 123/17-120/ встановлено, що доходи ФОП ОСОБА_3 формувались виключно шляхом надходження виручки від надання послуг та реалізації товарів на розрахунковий рахунок або в касу у грошовій формі.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновкам суду першої інстанції щодо правомірності включення суми кредиторської заборгованості до складу доходів ФОП ОСОБА_3 за 1 і 2 квартали 2008 року.

Щодо доводів апелянта стосовно донарахування їй податковим органом податку на додану вартість судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити наступне.

Поняття платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначено положеннями Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року за № 168/97-ВР (що діяв на момент складання акту перевірки).

Відповідно до п.п. б) п.2.1 ст. 2 вказаного Закону платником податку є будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Відповідно до п. 2.3.1 п. 2.3. ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість" особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Як засвідчується матеріалами справи ФОП ОСОБА_3 підлягала обов'язковій реєстрації як платник ПДВ, оскільки обсяг її виручки перевищив 300 000,0 грн., а в період з 25.05.2008 року по 30.06.2008 року заяву про добровільну реєстрацію платником ПДВ нею подано не було.

Зі змісту наявних матеріалів проведеної податковим органом перевірки позивача вбачається, що штрафні санкції до апелянта застосовувались на підставі п.1. ст.17 за порушення п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995 року, а саме, за не проведення розрахунків на суму 412776,0 грн. в готівковій формі із споживачами через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій, та за відсутність у роздрукованому вигляді відповідних документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, які в подальшому були підтверджені інформацією, отриманою від ТОВ «Бедір Ком», з наданням копій квитанцій до прибуткових касових ордерів за відповідні періоди.

Також не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта стосовно включення вартості реалізованого нею товару до звітності з єдиного податку та оподаткування в 2007 році, а відповідно кошти отримані у 1-2 кварталі 2008 року є погашенням кредиторської заборгованості, тому вони не є розрахунковою операцією оскільки фактично між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Бедір Ком» було укладено угоду (договір купівлі-продажу № 1-А від 04.01.2007 року) щодо продажу горіхів та проведено їх реалізацію, (кошти отримані в 1-2 кварталі 2008 року), тому отримані кошти мали бути проведені через РРО з роздрукуванням фіскального касового чека на всю суму проданого товару.

Згідно п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995 року, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до абзацу 4 статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий товар (ненадану послугу), а в разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

У пункті 3.1 Положення про форму та зміст розрахункових документів (затверджене наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 року №614, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001 року за №і05/5296) зазначено, що фіскальний касовий чек на товари (послуги) - це розрахунковий документ, надрукований РРО при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Обов'язковими реквізитами фіскального касового чека є, зокрема, його порядковий номер, найменування, кількість і вартість товару (послуг), дата й час проведення розрахункової операції та напис "фіскальний чек".

Пунктом 4.4 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги) (затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 року №614, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2001 року за №107/5298) передбачено, що: реєстрація продажу товару (оплати послуги) через РРО проводиться одночасно з розрахунковою операцією; розрахунковий документ має видаватися покупцеві не пізніше завершення цієї операції; вона вважається проведеного через РРО, якщо дані про її обсяг уведені в режимі реєстрації.

Відповідальність за невиконання зазначеного обов'язку передбачена пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР у вигляді фінансової санкції у розмірі п'ятикратного розміру вартості проданих товарів (наданих послуг).

Здійснення розрахункової операції при реалізації товарів (послуг) не вимагає збігу в часі цієї операції, зокрема, з фактичною реалізацією товарів, наданням послуг. Необхідною умовою здійснення такої операції є реалізація товарів (послуг), тобто їх продаж у результаті вчиненого продавцем і покупцем правочину.

Доводи апелянта стосовно зловживання податкового органу та стягнення податків за двома формами оподаткування в 1-2 кварталі 2008 року судовою колегією також відхиляються, оскільки ФОП ОСОБА_3 в 2008 році була платником єдиного податку починаючи з 3 кварталу 2008 року.

Окрім викладеного, судова колегія апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до пп. 5.4.1. п. 5.4. ст. 5 Закону № 2181-III узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

За приписами пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 2181-III (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

В разі незгоди платника податків з діями податкового органу, останній, згідно пп.5.2.2. п. 5.2. ст. 5 Закону № 2181-III має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення.

В силу пп. 5.2.5. ст. 5 Закону № 2181-ІІІ платник податків, з урахуванням строків давності має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення. У цьому випадку зазначене рішення контролюючого органу не підлягає

адміністративному оскарженню.

Як було зазначено вище ФОП ОСОБА_3 скористалась наданим їй правом судового оскарження вищевказаних податкових повідомлень - рішень.

Зокрема, 31.08.2010 року ФОП ОСОБА_3 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень рішень від 19.01.2010 року №/0, , /0, НОМЕР_3, яка в подальшому вказаною судовою інстанцією на підставі положень ч. 5 ст. 99 КАС України залишена без розгляду в зв'язку з пропуском заявником строку встановленого законом для оскарження рішення суб'єкта владних повноважень на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів. Дане рішення віднайшло своє відображення в ухвалі Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.10.2010 року, яка рішенням Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.02.2011 року залишена в силі.

В травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом про визнання неправомірними дії Державної податкової інспекції у м. Чернівці при проведенні перевірки, складанні акту перевірки №123/17-120/ від 19.01.2010 року та винесенні податкових повідомлень рішень. Також, заявник просила скасувати податкові повідомлення-рішення №/0, №, №, №/0 від 19 січня 2010 року.

Ухвалою від 30.08.2012 року Чернівецький окружний адміністративний суд вказану позовну заяву залишив без розгляду на підставі положень ст. 100 КАС України.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.12.2012 року визнав обгрунтованим висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 30.08.2012 року, та залишив її в силі.

Вищий адміністративний суд України відповідно до ухвали від 09.10.2013 року також не віднайшов підстав для задоволення вимог касаційної скарги ОСОБА_3, поданої на ухвалу суду апеляційної інстанції від 20.12.2012 року, внаслідок чого погодився з висновками як суду першої інстанції, викладеними в ухвалі від 30.08.2012 року, так і з висновками суду апеляційної інстанції, викладеними в ухвалі від 20.12.2012 року.

Вказане рішення суду касаційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає

Тобто, в даному випадку, судова колегія апеляційної інстанції вбачає підстави стверджувати, що відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України та ст. 254 КАС України суми податкових зобов'язань та штрафних санкцій, визначні податковими повідомленнями - рішеннями, які є предметом розгляду даної справи, є узгодженими саме з 20.12.2012 року.

Відповідно до абз. 5 пп. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону № 2181-III день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження податкового зобов'язання платника податків. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Згідно пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-III), у випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пп. 6.2.1. п. 6.2. ст. 6 Закону № 2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові вимоги форми "Ф" від 26.01.2009 року №1/2485 на суму податкового боргу 162,16 грн. та від 27.07.2009 року №2/8152 на суму податкового боргу були надіслані відповідачу та отримані останньою, що підтверджується її підписом про отримання.

Підпунктом 6.2.4. п. 6.2 ст. 6 Закону №2181 податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписки або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження із повідомленням про вручення.

Згідно із п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 2181 активи платника податків можуть бути примусово стягнуті в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу.

Пунктом 11 ч.1 ст.10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" передбачено право органів державної податкової служби стягувати заборгованість перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок майна платників податків.

Таким чином, на день винесення судом першої інстанції рішення по даній справі, ОСОБА_3 має узгоджені податкові зобов'язання по податку на додану вартість, єдиному податку та по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 74892,96 грн., що підтверджується розрахунком податкового боргу, розрахунком пені, корінцями податкових повідомлень-рішень, податковими деклараціями.

Належних та допустимих доказів в спростування вказаного апелянтом не надано, а в судовому засіданні не спростовано.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 жовтня 2017 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.