Справа № 808/1043/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" жовтня 2017 р. справа № 808/1043/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у справі №808/1043/17

за позовом Прокуратури Запорізької області

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про накладення штрафу від 22.03.2017 у виконавчому провадженні №51632150.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення; державним виконавцем не враховано поважність причин невиконання рішення суду у визначений законодавством строк.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач, зокрема, зазначив, що згідно ч.1 ст.65 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Так, 12.07.2016р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51632150 з виконання виконавчого листа № 808/181/16, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 15.06.2016р., про поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора Прокуратури Ленінського району м.Запоріжжя з 15.12.2015р., за яким допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора Прокуратури Ленінського району м.Запоріжжя та в межах суми нарахування та виплати середнього заробітку за один місяць.

Державним виконавцем 10.08.2016р. за вих. № 20.1-4/20 та 26.01.2017р. за вих. № 20.1-51632150/20 до Прокуратури Запорізької області направлялися вимоги щодо виконання рішення суду та у разі його невиконання запропоновано надати пояснення з цього приводу. Також відповідача попереджено про накладення штрафу за невиконання рішення.

До Відділу ПВР ДДВС МЮУ надходили листи Прокуратури Запорізької області (від 26.08.2016р. №11-535вих16, 09.02.2017р. №11-503вих17) щодо неможливості виконати рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_4 через відсутність у штатному розписі прокуратури області Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя.

Оскільки станом на 22.03.2017р. боржником за виконавчим провадженням не було виконано рішення суду, не надано доказів виконання рішення суду та не вказані поважні причини не виконання рішення суду, 22.03.2017р. державним виконавцем на підставі 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу ВП № 51632150 в сумі 5 100,00 грн.

Відповідно до ч.1 cт.35 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Отже, відкладення провадження виконавчих дій є правом державного виконавця, а не обовязком.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016р. у справі №808/181/16 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року у справі №808/181/16 скасовано та прийнято нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасувати наказ № 472к від 14.12.2015 "Про звільнення у зв'язку зі скороченням штатів ОСОБА_4";

- поновлено ОСОБА_4 на посаді прокурора Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя з 15 грудня 2015 року;

- стягнуто з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 31978 гривень 08 копійок.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя та в межах суми нарахування та виплати середнього заробітку за один місяць.

15 червня 2016 року Запорізьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі № 808/181/16 в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя.

12 липня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51632150 з примусового виконання виконавчого листа №808/181/16, виданого 15.06.2016р. Запорізьким окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя з 15 грудня 2015 року.

Прокуратура Запорізької області звернулася до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду із заявою від 22.07.2016 року про розяснення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016р. у справі №808/181/16.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року заявнику відмовлено у задоволенні заяви про розяснення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 р.

Позивач звернувся до державного виконавця з клопотанням від 28 липня 2016 року №11-451вих-16, у якому, зокрема, повідомлялось, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.07.2016 р. за вказаним виконавчим листом прокуратурою отримано лише 25.07.2016 р., а саме через 13 днів з дати її винесення. 25.07.2016 р. до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду направлено заяву про роз'яснення судового рішення. Керуючись ст.ст.12, 35 Закону України "Про виконавче провадження" позивач просив відкласти виконавчі дії за виконавчим листом №808/181/16 на 10 робочих днів.

В ході проведення виконавчих дій у межах виконавчого провадження ВП №51632150 державним виконавцем 10.08.2016р. за вих. №20.1-4/20 та 26.01.2017р. за вих. №20.1/51632150/20 на адресу Прокуратури Запорізької області направлено вимоги щодо виконання рішення суду по адміністративній справі №808/181/16 та у разі його невиконання запропоновано надати пояснення з цього приводу. Також, державним виконавцем додатково наголошувалось про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду. Вказані вимоги отримані позивачем 19 серпня 2016 року та 06 лютого 2017 року відповідно.

На виконання вимог державного виконавця позивач листом від 26.08.2016р. №11-535вих.16 повідомив державного виконавця, що ним не отримано відповіді на своє звернення від 28.07.2016р. №11-451вих.16. До Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду направлено заяву про роз'яснення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016р. по справі №808/181/16 та цю постанову оскаржено в касаційному порядку. Також позивач просив відкласти виконавчі дії за виконавчим листом №808/181/16 на 10 робочих днів.

З метою вирішення питання поновлення ОСОБА_4 на вказаній у судовому рішенні посаді та виконання рішення суду, позивачем 07 жовтня 2016 року ОСОБА_5 прокурору України направлено лист №11-617вих-16 щодо надання розяснень з приводу можливості поновлення ОСОБА_4 на будь-якій рівнозначній посаді в органах прокуратури Запорізької області.

ОСОБА_5 прокуратури України від 16.12.2016р. №11/1/2-2052вих-16 позивачу розяснено, що незаконно звільнений працівник поновлюється на посаді, зазначеній в рішенні суду. У разі скорочення посади, яку він обіймав, роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації, а у разі відсутності такої посади або незгоди працівника із запропонованою посадою у встановленому законом порядку розпочати процедуру вивільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці з додержанням вимог, передбачених трудовим законодавством. Незаконне звільнення позивача із скороченої посади не означає, що він має будь-які переваги при призначенні на посаду в новоутвореній організаційній структурі. З огляду на викладене, вказано, що на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 р. ОСОБА_4 підлягає поновленню на посаді прокурора Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя.

Листом від 09.02.2017р. №11-503вих-17 позивач повідомив державного виконавця, що поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя Запорізької області з 15.12.2015р. є неможливим, оскільки з 15.12.2015р. вказаної прокуратури у штатному розписі прокуратури області не існує.

22.03.2017р. Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову ВП № 51632150 про накладення на Прокуратуру Запорізької області штрафу у розмірі 5 100,00 грн. на підставі статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання без поважних причин рішення суду. Вказана постанова направлена на адресу боржника у виконавчому провадженні супровідним листом від 22.03.2017р. №20.1/5X632150/8 та отримана 10.04.2017р. (вх. №11-14988вх17).

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки:

- відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VIII безумовною підставою для накладення штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин. Прокуратура Запорізької області з поважних причин не могла виконати постанову суду щодо поновлення ОСОБА_4 на посаді, яка відсутня у штатному розписі Прокуратури Запорізької області та в органі, діяльність якого припинена з 15.12.2015р., що під час судового розгляду представником відповідача не заперечувалось;

- Прокуратура Запорізької області зверталась до державного виконавця в порядку статей 12, 35 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 р. про відкладення провадження виконавчих дій, проте, матеріали справи не містять жодного доказу про належне реагування відповідачем як на звернення позивача від 28.07.2016р. №11-451вих16, так і на звернення від 26.08.2016р. №11-535вих16;

- позивачем, з метою визначення способу виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016р. у справі №808/181/16, до суду направлено заяву про розяснення судового рішення. Позивач звертався із листами до ОСОБА_5 прокурора України щодо надання розяснення з приводу можливості поновлення ОСОБА_4 на будь-якій іншій рівнозначній посаді в органах Прокуратури Запорізькій області. Позивача повідомлено, що вказана особа підлягає поновленню на посаді, з якої її звільнено, разом з тим, яким саме чином це необхідно здійснити, прокуратуру області не проінформовано.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції на підставі наступного.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС України встановлюють, що судові рішення, зокрема, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999р. (далі - Закон №606-XIV) передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, якими, зокрема, є виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувана або його представника про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 19 Закону № 606).

За нормами частини першої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до пятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувана державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З матеріалів справи вбачається, що за заявою стягувана 12 липня 2016 року державним виконавцем відповідно до вимог статей 11, 19, 25 Закону № 606-XIV винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №51632150, в якій було зазначено, що боржник повинен самостійно виконати рішення суду негайно.

Статтею 35 Закону № 606-XIV встановлено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконання рішення про поновлення на роботі врегульоване положеннями статті 76 Закону №606-XIV, згідно з якою рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом.

Посилання суду першої інстанції на відсутність відповіді державного виконавця на клопотання позивача про відкладення провадження виконавчих дій колегія суддів не приймає до уваги, оскільки положення Закону №606-XIV не містять обов'язку державного виконавця відкласти провадження виконавчих дій та правомірність не надання відповіді державним виконавцем не є предметом спору у цій справі. Крім того, оскаржену постанову було прийнято державним виконавцем у виконавчому провадженні № 51632150 лише 22.03.2017 р., що свідчить про відсутність впливу зазначеної обставини на можливість Прокуратури Запорізької області виконати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016р. у справі №808/181/16.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 р. (далі Закон №1404-VIII), відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.65 Закону №1404-VIII рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Згідно ч.2 ст.65 Закону №1404-VIII рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що накладення штрафу відповідно до вказаних положень Закону №1404-VIII має бути здійснено державним виконавцем у разі не виконання судового рішення про поновлення на роботі без з поважних причин.

На думку суду першої інстанції та позивача у справі, про поважність причин не виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016р. по справі №808/181/16 в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді свідчать ті обставини, що:

- позивач не міг виконати постанову суду щодо поновлення ОСОБА_4 на посаді, яка відсутня у штатному розписі Прокуратури Запорізької області та в органі, діяльність якого припинена з 15.12.2015р.;

- позивачем вживались усі залежні від нього заходи з метою виконання рішення суду щодо поновлення на роботі.

За висновком колегії суддів, зазначені обставини не можуть свідчити про поважність зазначених підстав для невиконання судового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Тобто, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому, повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Також, відповідно до ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Таким чином, з огляду на обов'язок виконання судових рішень, передбачений ст.124 Конституції України та ст.14 КАС України, у випадку наявності обставин, що свідчать про неможливість виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016р. по справі №808/181/16 в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді, позивач має звернутися суду першої інстанції в порядку, передбаченому ст.263 КАС України. Саме в порядку ст.263 КАС України судом встановлюються обставини, що перешкоджають виконанню судового рішення та за своїм змістом є підставою для звільнення боржника у виконавчому провадженні від притягнення до відповідальності за невиконання судового рішення у вигляді накладення штрафу.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/69422434), ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі № 808/181/16 апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року, прийняту за результатами розгляду заяви про зміну порядку виконання рішення суду по справі № 808/181/16 скасовано. Прийнято нову ухвалу, якою в задоволенні заяви Прокуратури Запорізької області про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення - відмовлено.

В ухвалі від 05 жовтня 2017 року у справі № 808/181/16 суд дійшов висновку, що Прокуратурою Запорізької області не наведено обставин, які б підтвердили наявність виняткових випадків (передбачених законодавством), при яких суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з викладеною в листі від 16.12.2016р. №11/1/2-2052вих-16 позицією ОСОБА_5 прокуратури України, відповідно до якої незаконно звільнений працівник поновлюється на посаді, зазначеній в рішенні суду. У разі скорочення посади, яку він обіймав, роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації, а у разі відсутності такої посади або незгоди працівника із запропонованою посадою у встановленому законом порядку розпочати процедуру вивільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці з додержанням вимог, передбачених трудовим законодавством. Незаконне звільнення позивача із скороченої посади не означає, що він має будь-які переваги при призначенні на посаду в новоутвореній організаційній структурі.

Колегія суддів також зазначає, що рішення суду є обовязковим до виконання, а зволікання з його виконанням з боку державного органу негативно впливає на авторитет судової влади.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що постанова про накладення штрафу від 22.03.2017р. у виконавчому провадженні № 51632150 прийнята державним виконавцем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у справі №808/1043/17 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко