Справа № 826/7761/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7761/17 Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генерального прокурора України Луценко Юрія Віталійовича про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича про визнання дій Генерального прокурора такими, що порушують його громадянські права та прийняття рішення, яким зобов'язати Генерального прокурора України Луценка Ю.В. розглянути його звернення до зазначеної посадової особи від 03.01.2017 року, 16.03.2017 року, 10.04.2017 року та надати відповіді на вказані звернення у відповідності до ст.ст.15,16,18,19 Закону України "Про звернення громадян".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року позов задоволено частково: визнано дії Генерального прокурора України щодо ненадсилання ОСОБА_2 відповідей на його звернення від 03.01.2017 року, 16.03.2017 року та 10.04.2017 року протиправними; зобов'язано Генерального прокурора України надіслати на адресу ОСОБА_2 (66307, АДРЕСА_1) відповіді на звернення від 03.01.2017 року, 16.03.2017 року та 10.04.2017 року; в частині решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2017 року та 16.03.2017 року ОСОБА_2 рекомендованими листами звернувся до Генерального прокурора України Луценка Ю.В. зі скаргами на злочинну бездіяльність прокурора Одеської області О. Жученка, також 10.04.2017 року позивач звернувся з клопотанням щодо запису його на особистий прийом до Луценко Ю.В.

Відповідно до поштових відправлень, копії яких додано до позовної заяви, встановлено, що вказані звернення було отримано уповноваженими особами Генерального Прокурора України Луценко Ю.В. 10.01.2017 року, 21.03.2017 року та 14.04.2017 року.

Як зазначає ОСОБА_2, ним не було отримано у встановлені чинним законодавством строки відповіді на свої звернення, у зв'язку з чим ОСОБА_2 і звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що хоча Генеральною прокуратурою України і розглянуто заяви ОСОБА_2 від 03.01.2017 року, 16.03.2017 року та 10.04.2017 року згідно з вимогами законодавства та складено на них відповіді, однак у суду відсутні докази надсилання вказаних відповідей на адресу позивача.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення (далі - Закон).

Згідно ст. 1 Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, їх працівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечити поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Колегія суддів звертає увагу, що на офіційному сайті Генеральної прокуратури України розміщено Інструкцію з діловодства в органах прокуратури України, затверджену наказом Генеральної прокуратури України від 24.02.2016 № 103, яка є доступною для ознайомлення, користування як громадянами, так і для використання в роботі працівниками правоохоронних та інших органів.

Відповідно до п. 7.2. вказаної Інструкції вихідні документи обробляються службою діловодства і надсилаються адресатам централізовано в день їх одержання від структурного підрозділу (виконавця) або не пізніше наступного робочого дня. Надсилання або передавання вихідних документів без їх реєстрації у службі діловодства не дозволяється. Підтвердженням факту направлення документа у паперовому вигляді є проставлення штампа на його копії із зазначенням дати надсилання.

В матеріалах справи містяться копії відповідей Генеральної прокуратури України від 25.01.2017 № 17/7-2944-09, від 20.03.2017 № 17/7-2944-09, від 04.05.2017 № 04/2/2-2944-09, на яких містяться штампи вихідної кореспонденції Генеральної прокуратури України із зазначенням дати їх надсилання позивачу.

Таким чином, суду надано належні докази направлення Генеральною прокуратурою України ОСОБА_2 відповідей на його звернення від 03.01.2017, 16.03.2017, 10.04.2017.

Водночас указані обставини та докази, на яких вони ґрунтуються, судом безпідставно не взято до уваги.

Крім того, до апеляційної скарги представником Генеральної прокуратури України надано копії списків згрупованих простих відправлень, що пересилаються в межах України, які також підтверджують направлення Генеральною прокуратурою України поштової кореспонденції ОСОБА_2

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно було зобов'язано направити відповіді позивачу саме Генерального прокурора України, оскільки вказані звернення на розгляді Генерального прокурора України не перебували в силу положень п. 7.14 Регламенту Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України, та п. 7.5 Інструкції про розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 27.12.2014 №9гн, оскільки відповідно до вказаних нормативних актів позивач не належить до категорії осіб, чиї звернення підлягають розгляду безпосередньо Генеральним прокурором України.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.05.2016 № 1353-VІІІ «Про перейменування деяких населених пунктів» (набрала чинності 22.05.2016), відповідно до пп. 11 п. 1 якої місто Котовськ Одеської області перейменовано на місто Подільськ. При направленні ОСОБА_2 відповідних відповідей посадовими особами Генеральної прокуратури України останнє не залишилось поза увагою.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст.86 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 25.10.2017.