Справа № 644/2182/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 р.Справа № 644/2182/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2017р. по справі № 644/2182/17

за позовом ОСОБА_1

до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірною відмову відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в Індустріальному районі м. Харкова у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 20 жовтня 2016р., зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 з 20 жовтня 2016р. з зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи: з 08 квітня 1977р. по 28 жовтня 1977р., з 02 листопада 1977р. по 27 листопада 1979р., з 14 січня 1980р. по 31 березня 1980р., з 20 грудня 1982р. по 23 листопада 1983р., з 24 листопада 1983р. по 29 вересня 1984р., з 30 вересня 1984р. по 16 квітня 1985р., з 17 квітня 1985р. по 02 березня 1986р., а також із зарахуванням в пільговому обчисленні з застосуванням коефіцієнту 1,5 періодів роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі: 20 грудня 1982р. по 23 листопада 1983р., з 24 листопада 1983р. по 29 вересня 1984р..

Індустріальне об'єднане управління Пенсійного Фонду України м. Харкова () звернулось до суду із заявою про заявою про заміну неналежного відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в Індустріальному районі м. Харкова () його правонаступником - Індустріальним об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України м. Харкова, . Судом встановлено, що згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016р. № 988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком 1. Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 р. № 988 "Перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом злиття", передбачено утворення Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова шляхом злиття Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова та Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова.

Відповідач та його представник проти заявленого клопотання в суді першої інстанції не заперечували.

Ухвалою суду від 27.06.2017р. первинний відповідач - Управління Пенсійного Фонду України в Індустріальному районі м. Харкова () замінено його правонаступником - Індустріальним об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України м. Харкова, .

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2017 р. визнано неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 з 20 жовтня 2016 року. Зобов'язано Індустріальне об'єднане управління пенсійного фонду України м. Харкова призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 20 жовтня 2016 з зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи: з 08 квітня 1977 року по 28 жовтня 1977 року, з 02 листопада 1977 року по 27 листопада 1979 року, з 14 січня 1980 року по 31 березня 1980 року, з 20 грудня 1982 року по 23 листопада 1983 року, з 24 листопада 1983 року по 29 вересня 1984 року, з 30 вересня 1984 року по 16 квітня 1985 року, з 17 квітня 1985 року по 02 березня 1986 року; а також із зарахуванням в пільговому обчисленні з застосуванням коефіцієнту - 1,5 періодів роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі: 20 грудня 1982 року по 23 листопада 1983 року, з 24 листопада 1983 року по 29 вересня 1984 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Індустріальне об'єднане управління Пенсійного Фонду України м. Харкова подало апеляційну скаргу, в якій зазначають, що з даним рішенням суду управління не згодне, оскільки вважає, що таке рішення винесене з порушенням норм чинного законодавства, що діє в системі пенсійного забезпечення. Зазначають, що на момент звернення позивача із заявою до Управління йому виповнилось 58 років, загальний стаж роботи позивача згідно з наданими документами складає 41 рік 08 місяців 28 днів, що є достатнім. Вказують, що працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи. Вказують, що пільговий стаж позивача складає 4 роки 3 місяці 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за Списком 2 зі зниженням пенсійного віку. Посилаються на те, що неможливо зарахувати до пільгового стажу наступні періоди роботи позивача: з 01.09.1973 рік по 24.02.1977 рік - навчання у Харківському будівельному технікумі; 3 20.12.1982-23.11.1983 рік та з 24.11.1983 р. по 29.09.1985 р. Вказують, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці надається трудова книжка з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписка із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці (для підтвердження стажу після 21.08.92 р.) та уточнююча довідка згідно «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року. У довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку. Позивачем надана архівна довідка (мовою оригіналу) филиала ОАО «РЖД» Дальневосточная железная дорога від 29 квітня 2015 року № Ш- 6/ДВОСТ НДАну, в якій не зазначена необхідна інформація. Що стосується вимог позивача застосувати коефіцієнт 1,5 періодів роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 20.12.1982 по 23.11.1983 року та з 24.11.1983 року по 20.09.1984 р. Зазначають, що за правилами абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Зазначають, що пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу від 10 лютого 1960 року, постанови № 148, Указу від 26 вересня 1967 року. Статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки. Відомостей про укладання трудових договорів, копій таких договорів позивачем не надавались. Вказують, що в архівній довідці (мовою оригінала) филиала ОАО «РЖД» Дальневосточная железная дорога від 29 квітня 2015 року № Ш-6/ДВОСТ НДАну відсутні відомості про укладання трудового договору або інформація про таку пільгу, як застосування зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу. Враховуючи вищезазначене, стаж роботи ОСОБА_1 зі шкідливими і важкими умовами праці, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах складає 4 роки 3 місяці 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за Списком 2 зі зниженням пенсійного віку. На підставі вищевикладеного просять скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2017 року по справі № 644/2182/17, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України та ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Від представника позивача до суду надійшло письмове заперечення в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач з 15.04.1980р. по 29.09.1984р. по переводу працював в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, в "Минтяжстрой УССР Комбинат "Донецкжилстрой" Специализированный строительно-монтажный поезд "Укрстрой" БАМ, Хабаровский край, ст. Ургал-2".

Відповідно до архівної довідки (мовою оригіналу) филиала ОАО "ОЖД" Дальневосточная железная дорога від 29.04.2015р. № Ш-6/ДВОСТ НДАну позивач (мовою оригіналу):

- приказом от 14 апреля 1980 года № 63/к принят рамщиком 4 разряда лесопильного цеха с 15 апреля 1980 года;

- приказом от 26 июня 1981 года № 98/к переведен бригадиром рамщиков лесопильного цеха с 1 июня 1981 года;

- приказом от 9 февраля 1982 года № 23/к переведен рамщиком участка "Харьков" с 8 февраля 1982 года;

- приказом от 20 декабря 1982 года № 206/к переведен машинистом паровых котлов 5 разряда промбазы с 1 декабря 1982 года;

- приказом от 24 ноября 1983 года № 218/к переведен монтажником по монтажу стальных и железобетонных конструкций на участок "Киев2 с 24 ноября 1983 года;

- приказом от 14 августа 1984 года № 148/к уволен по статье 29 пункт 5 КЗОТ РСФСР (по переводу в СУ-1 ДСК-1 Харьковжилстрой) с 29 сентября 1984 года.

Сведения о предоставлении отпусков без сохранения заработной платы: 1982 год - с 1 по 4 апреля (приказ № 55 от 01.04.1982 г.); с 29 сентября по 6 октября (приказ не указан). При начислении заработной платы применялся районный коэффициент - 70%; с 14.04.1981г. северная надбавка 10%, с 14.04.1982г. - 20%, с 14.04.1983г. - 30%, с 14.04.1984г. - 40%. В вышеуказанных документах за период работы с 15 апреля 1980 года по 29 сентября 1984 года сведений о предоставлении ОСОБА_1 учебных отпусков, отпусков по уходу за ребенком, курсов повышения квалификации, прогулах, работе в режиме "неполного рабочего дня, недели" не имеется.

"Список № 2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах", затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах", містить посади "Машиністи (кочегари) котлів та їх помічники, старші машиніст (кочегари) котелень" (розділ XІV "Електростанції, енергопоїзди, паросилове господарство для виробничих цілей", підрозділ "а)" "Робітники"), а також посаду "Монтажник по монтажу металевих та залізобетонних конструкцій", розділ XXІX "Будівництво будівель і споруд: промислових, енергетичних, гідротехнічних, дорожньо-мостових, транспорту і зв'язку, житлових і культурно-побутових, а також надземних будівель і споруд шахт, рудників і комунікацій", підрозділ "а)" "Робітники".

Відповідно до п. 5 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка.

П. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до розд. XXVІІ Будівництво "Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого Постановою КМУ від 24.06.2016р. №461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", посада монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій підпадає під список № 2. До розд. XІІІ "Електростанції, енергопоїзди, паросилове господарство" віднесена посада "машиніст котлів".

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. Посади "Машиністи (кочегари) котлів та їх помічники, старші машиніст (кочегари) котелень" та "Монтажник по монтажу металевих та залізобетонних конструкцій" передбачені відповідними розділами та підрозділами "Списку № 2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах", затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах".

П. б) ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

Ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно з порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005р., при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які були чинними на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків, за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92р.

Пунктом 20 Порядку, передбачено, що підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р., у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п.5 розд. ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", період роботи до 1 січня 1991р. в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991р.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960р. № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967р. "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.п. "д" п. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967р. "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", а саме: зарахування одногор. роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Згідно з вищенаведеним пільгове обчислення стажу роботи з 01.03.1960р. по 31.12.1990р. проводиться на підставі документів, які підтверджують право на пільги, які були встановлені для працюючих в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до цих районів. До інших документів відносяться документи, видані безпосередньо підприємством чи архівною установою, де зазначено, що працівник мав право на пільги, передбачені відповідними Постановами чи Указами.

Судом встановлено, що Верхньобуреінський (мовою оригіналу Верхнебуреинский) район Хабаровського краю відноситься до місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Отже матеріалами справи підтверджено, що загальний трудовий стаж позивача становить більше 30 років, а спеціальний - більше 6 років та 3 місяці, що є достатнім для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд враховує, що виконання дискреційних повноважень надає суб'єкту владних повноважень можливість здійснювати вибір варіанта рішення відповідно до власних міркувань, не обмежуючись чітко визначеним варіантом вирішення, але в межах і в спосіб, що визначені законом, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

П. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

П. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити Відповідач.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання Відповідача прийняти рішення, і це прямо передбачено п. 2 ч. 4 ст. 105 та п. 3 ч. 2 ст. 162 КАС України.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

У спірних правовідносинах, які є предметом розгляду даної справи, праву позивача на призначення пенсії на пільгових умовах при встановлені судом наявності підстав на таке призначення, кореспондує обов'язок відповідача прийняти таке рішення та призначити пенсію.

Зі змісту положень, закріплених у п. 2 ч. 4 ст. 105 та п. 3 ч. 2 ст. 162 КАС України, вбачається, що у випадку невиконання обов'язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.06.2015р. у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказаний висновок Верховного Суду України, відповідно до положень ст. 242-2 КАС України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд, повно встановивши обставини справи щодо виконання позивачем всіх вимог законодавства, які йому необхідно було вчинити для призначення пенсії на пільгових умовах та встановивши факт і обставини протиправної відмови з боку відповідача застосовує визначений позовними вимогами позивача ефективний спосіб захисту його порушених прав (про зобов'язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 20.10.2016р. з зарахуванням до пільгового стажу визначених періодів роботи із зарахуванням в пільговому обчисленні з застосуванням коефіцієнту - 1,5 періодів роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі) не вбачає підстав для замінив на менш ефективний спосіб захисту порушених прав позивача шляхом лише зобов'язання відповідача розглянути подані позивачем документи для призначення пенсії.

Такий спосіб захисту порушених прав позивача як зобов'язання відповідача розглянути подані позивачем документи для призначення пенсії не гарантує повного та дієвого захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, при якому подальші можливі протиправні дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень викликають необхідність повторного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про зобов'язання органу державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд, перш за все, відновлює баланс взаємодії між органами державної влади та заявником.

При цьому, суд приймаючи саме таке рішення на захист порушених прав позивача - про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певну дію, унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання з боку органу державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988р.), Суд вказав, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що яка-небудь норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних іnter alіa п. 1 статті 8.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно з пунктом 65 вказаного рішення Суду втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також, Європейський суд з прав людини вказує й на те, що у відповідності зі сформованою практикою Суду під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

У рішенні Європейського Суду з прав людини, у справі Волохи проти України зазначено: "Таким чином, Суд доходить висновку, що це втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене "згідно із законом", оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля при застосуванні таких заходів спостереження."

В рішенні у справі "Гасан і Чауш проти Болгарії" вказується: "Суд зазначає, що у даному випадку відповідне законодавство не передбачало чітких критеріїв щодо реєстрації керівництва конфесій, що змінилося, а також не передбачало ніяких процедурних гарантій захисту від свавільного використання дискреційних повноважень...".

Будь-яка дія органів державної влади має будуватися на цьому принципі, а відтак чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Броньовський проти Польщі" від 22 червня 2004р.). Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Гавенда проти Польщі" від 14.03.2002р., Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Аманн проти Швейцарії" від 16.02.2000р.).

Також Європейський Суд з прав людини Рішенням у справі "Круслена" від 24.04.1990р. зазначає, що "закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання".

Загальні принципи диференціації між підміною органу державної влади судом та здійсненням правосуддя безпосередньо сформульовано в рішенні у справі "Фадеева проти Росії" від 09.06.2005р., в якому Європейський Суд з прав людини з відсилкою до справи "Баклі проти Сполученого Королівства", зазначив, що: "Згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку "необхідності" втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції".

Адміністративний суд наділений дієвим важелем проти незаконних дій з боку представників влади України і здійснених ними в трактуванні дискреційних повноважень.

Виходячи з аналізу положень судової практики Верховного Суду України та Європейського Суду з прав людини, положень ст. 8, п. 2 ч. 4 ст. 105 та п. 3 ч. 2 ст. 162 КАС України, та приймаючи до уваги конкретні обставини, встановлені по цій справі, суд вважає, що зобов'язання судом відповідача вчинити зазначені дії не буде підміною повноважень, а способом відновлення порушених прав та інтересів позивача, законності та справедливості в цілому, як це дозволено суду, зокрема, Конституцією України.

За змістом ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що позивачем надано всі докази на підтвердженого того, що його загальний трудовий стаж становить більше 30 років, а спеціальний - більше 6 років та 3 місяці, що є достатнім для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також підтверджено той факт, що район в якому працював позивач у спірний період віднесений до місцевості, що прирівнюється до районів Крайньої Півночі, позивач користувався пільгами, передбаченими Указом від 10.02.1960р., а відмова відповідача не може бути підставою позбавлення позивача права на пільгову пенсію.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у призначенні позивачеві пенсії зі зниженням пенсійного віку та відмова у зарахуванні стажу по списку № 2 є неправомірною, отже наявні підстави для зобов'язання відповідача врахувати спірні періоди роботи в пільговому обчисленні, здійснити зарахування спірного періоду та призначити пенсію відповідачеві з 20.10.2016р.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на неможливість зарахувати до пільгового стажу період навчання у Харківському будівельному технікумі, колегія суддів зазначає наступне.

Не зарахування даного періоду в спеціальний трудовий стаж позивача жодним чином не впливає на його право отримувати пільгову пенсію, оскільки і без зарахування навчання в технікумі у позивача вистачає стажу для призначення пільгової пенсії.

Крім того судом першої інстанції рішення щодо зарахування в пільговий стаж період навчання позивача у Харківському будівельному технікумі не приймалось.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2017р. по справі № 644/2182/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 23.10.2017 р.