Справа № 331/5569/17 (2-а/331/200/2017)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2017 рокусправа № 331/5569/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

за участю представників:

позивача: не зявився,

відповідача: ОСОБА_1 ( довіреність від 21 березня 2017 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Дніпрі апеляційну скаргу Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області

на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2017 року

у справі №331/5569/17

за позовом громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_4

до Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року представник ОСОБА_5 в інтересах громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_4 звернувся в Жовтневий районний суд м. Запоріжжя з позовом до Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України та заборону вїзду в Україну строком на три року від 19 липня 2017 року №11.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення №11 від 19 липня 2017 року про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_4 в частині заборони в'їзду в Україну строком на три роки, до 19 липня 2020 року (пункт 2 рішення).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції щодо часткового скасування рішення, Олександрівський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

У судовому засіданні представник Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області наполягає на доводах та вимогах апеляційної скарги.

ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_4, його представник будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_4 прибув на територію України з метою навчання; документований паспортом громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 та посвідкою на тимчасове проживання, терміном дії до 01 серпня 2018 року (а.с. 7-9).

Запорізький державний медичний університет повідомив Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про відрахування ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_4 із університету за порушення умов контракту (неоплата навчання), у звязку з чим просив скасувати посвідку позивача і зняти його з обліку навчального закладу.

16 травня 2017 року Управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області прийнято рішення про скасування посвідки ТР 120713 на тимчасове проживання в України (а.с. 81), яке позивач отримав, про що свідчить запис відповідного змісту (а.с. 122).

19 липня 2017 року Олександрівським районним відділом у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області прийнято рішення №11 про примусове повернення за межі України позивача та зобов'язання покинути територію України до 17 серпня 2017 року (пункт 1); заборону в'їзду в Україну строком на три роки до 19 липня 2020 року (пункт 2).

Мотивами прийняття рішення відповідачем зазначено, що на час прийняття рішення позивач перебуває на території України безпідставно; з питань продовження строку перебування та оформлення посвідки на проживання до підрозділів державної міграційної служби та до центру зайнятості за одержанням дозволу на застосування праці не звертався, оскільки не мав для цього законних підстав; 18 травня 2017 року притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за порушення іноземцями правил перебування в Україні щодо проживання без документів на право проживання (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги щодо скасування пункту 2 рішення від 19 липня 2017 року №11 в частині заборони позивачу вїзду на територію України терміном на три роки, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не містить жодного обґрунтування для застосування цього заходу.

Відмову у задоволенні частини позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування пункту 2 рішення, суд першої інстанції обґрунтував тим, що посвідка на тимчасове проживання позивача в України скасована, рішення про її скасування не оскаржувалося, інша посвідка позивачем не отримана, законодавчо встановлені обставини наявності для продовження строку тимчасового перебування позивача на території України не настали, позивач за межі України не виїжджав, як наслідок відсутністю правових підстав перебування на території України на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення та правомірності рішення в цій частині.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду-виїзду.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого вїзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого вїзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Отже, у разі прийняття повноважним органом, за наявності законодавчо визначених підстав, рішення про примусове повернення іноземця в країну походження або третю країну, можлива строкова заборона щодо подальшого вїзду в Україну регламентується саме нормами статті 26 Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, оскільки безпосередньо повязана з цим рішенням.

Разом з цим, заборона вїзду в Україну іноземцям та особам без громадянства на визначений законом строк є не обовязком, а правом відповідача. Тобто, є нормою яка може бути застосована до особи з урахуванням обставин її перебування на території України, дотримання вимог законодавства України, соціальну небезпеку, тощо.

В оскаржуваному рішенні від 19 липня 2017 року не зазначено жодного обґрунтування, для застосування такого заходу як заборона для ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_4 вїзду на територію України на три роки.

Згідно з частиною 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено існування обставин, а судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі матеріалів та фактичних обставин справи, не встановлено визначених вказаними правовими нормами законодавства обставин, які б давали підстави відповідачу застосувати відносно позивача заборону в'їзду в Україну строком на три роки.

Разом з цим, наведені відповідачем порушення норм процесуального права судом першої інстанції не призвели до неправильного вирішення справи, отже не є визначеною Кодексом адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо вимог апеляційної скарги скасувати постанову суду першої інстанції і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до змісту статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін; 2) змінити постанову суду; 3) скасувати її та прийняти нову постанову суду; 4) скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі; 5) визнати постанову суду нечинною і закрити провадження у справі.

Отже, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції не має повноважень для повернення справи на новий розгляд.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим