Справа № 591/558/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р. Справа № 591/558/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2017р. по справі № 591/558/17

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради третя особа Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах

про визнання дій неправомірними, стягнення щорічної разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, третя особа: Управління Державної казначейської служби України в м. Сумах, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо виплати до 5 травня 2016 року значно меншої суми допомоги, ніж передбачено ормативно-правовий акт № 3551-XII від 22.10.1993 Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; стягнути з відповідача недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року, як учаснику війни відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, визначеного ч.1 9.07.2003 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з у рахуванням суми фактично отриманої допомоги в розмірі 170, 00 грн.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2017 року позовні вимоги задоволено частково . Зобов'язано Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.11. 2016 року. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2017 року в частині задоволення позову, прийняти рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що звернення позивача щодо призначення і виплати разової щорічної грошової допомоги було розглянуто, на нього надано повну, вичерпну відповідь, у строк, встановлений законом. Однак, суд першої інстанції необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог, зобов'язавши відповідача розглянути звернення позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням та користується пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.5).

В 2016 році до 5 травня позивачці була здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги в розмірі 400 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

03.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту СЗН із заявою про нарахування і виплату недоплаченої частини одноразової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, за 2016 рік у розмірі 3220 грн.

Листом від 21.11.2016 року позивачу відмовлено у перерахунку та виплаті допомоги до 5 травня з посиланням на п.40 ст.2, ст.ст.3, 24, 48 п.26 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного кодексу України, оскільки Департамент має право та можливість виплачувати допомогу в тих розмірах, які доведені йому розпорядниками коштів вищого рівня, у даному випадку, в розмірі 400,0 грн., визначеному постановою КМУ № 141 від 02.03.2016 року.

Не погодившись з діями відповідача щодо виплати вказаної допомоги в розмірі меншому за передбачений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом про зобов'язання Департаменту провести перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, передбаченому вказаним Законом - 5 мінімальних заробітних плат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду звернення позивача з питання виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року. При цьому, належним способом захисту прав позивача у спірних відносинах є зобов'язання Департаменту СЗН Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.11.2016р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату разової щорічної грошової допомоги до 05 травня учаснику бойових дій позивачу згідно вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Вищенаведені положення Закону від 28.12.2014 року N 79-VIII не були визнані неконституційними та є чинними.

В межах реалізації наданих повноважень Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 02.03.2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Відповідно до пункту 1 їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»; нормативно-правовий акт № 141 від 02.03.2016">Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" - у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам війни у розмірі 170 грн.

Згідно постанови КМ України від 29.04.2016 №320 "Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям громадян" учасникам війни установлено у 2016 році виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 400 гривень.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_3 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року Європейський суд з прав людини констатував, що положення Протоколу № 1 до Конвенції не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі. "Вимога" може становити "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню. З огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар.

У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

У цьому рішенні Європейським судом з прав людини також зазначено, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

А також, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини, розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування до спірних відносин положень ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням п.26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України в даному випадку не є підставою вважати неправомірними дії Департаменту щодо виплати позивачеві щорічної разової допомоги до 5 травня за 2016 рік.

На виконання протокольної ухвали та пункту 2 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України департамент надав до суду копії документів які підтверджують виплату та отримання ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги департаментом у 2016 році, з яких вбачається , що ОСОБА_1 (особовий рахунок 128555) 30.05.2016 було отримано кошти в сумі 230 грн. 00 коп., що в свою чергою підтверджується відомістю на виплату допомоги до 9 травня від 17.05.2016 №73/5924 та 22.04.2016 позивачем отримано 170 грн. 00 коп., що підтверджується відомістю на виплату допомоги до 9 травня від 17.04.2016 №75/5924., загальна сума отриманої позивачем допомоги в 2016 році склала 400,0 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем цілком обґрунтовано виплачена ОСОБА_1 щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому вищезазначеною постановою Кабінету Міністрів України - 400,00 грн.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постановою КМУ № 141 від 02.03.2016 року не передбачено прийняття органами соціального захисту населення жодних рішень за результатами розгляду заяв про виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Так, згідно з п.1 цієї постанови у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання).

Пунктом 2 цієї постанови зобов'язано Міністерство оборони, Міністерство внутрішніх справ, Національну гвардію, Національну поліцію, Державну фіскальну службу, Державну службу з надзвичайних ситуацій, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Державну пенітенціарну службу, Управління державної охорони, Адміністрацію Державної прикордонної служби, Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту, Генеральну прокуратуру України, інші утворені відповідно до законів військові формування, підприємства, установи, організації забезпечити подання до 1 квітня 2016 р. органам соціального захисту населення переліків осіб, які мають право на одержання грошової допомоги та не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України.

Згідно з п.3 постанови КМУ № 141 від 02.03.2016 року зобов'язано Міністерство фінансів і Державну казначейську службу забезпечити до 8 квітня 2016 р. перерахування коштів Міністерству соціальної політики для їх спрямування органам соціального захисту населення з метою здійснення виплати грошової допомоги.

Таким чином, вказана процедура дій державних органів щодо виплати разової грошової допомоги особам, які мають право на отримання цієї допомоги, зокрема, учасникам бойових дій, не передбачає подання такою особою будь-яких заяв та не встановлює обов'язку органу соціального захисту населення приймати будь-які рішення за результатами розгляду таких заяв.

Зобов'язуючи Департамент СЗН Сумської міської ради розглянути звернення позивача з питань виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, суд першої інстанції не послався на жодну норму закону, не зазначив, у чому саме полягає протиправна бездіяльність відповідача щодо розгляду заяву позивача та не врахував, що відповідачем було розглянуто заяву позивача і надано відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Іншого порядку розгляду таких заяв не передбачено ані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ані постановою КМУ № 141 від 02.03.2016 року.

При цьому, слід відмітити, що відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Між тим, зобов'язання Департаменту СЗН розглянути заяву позивача жодним чином не призводить до захисту прав позивача щодо отримання разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі більшому, ніж визначено постановою КМУ № 141 вді 02.03.2016 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог та зобов'язання Департаменту СЗН розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.11. 2016 року.

У відповідності до ст.202 КАС України порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині постанова суду першої інстанції постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.200 КАС України є підставою для залишення постанови суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2017р. по справі № 591/558/17 скасувати в частині зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.11. 2016 року.

В іншій частині постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.17 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст постанови виготовлений 27.10.2017 р.