Справа № 817/660/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Недашківська К.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"25" жовтня 2017 р. Справа № 817/660/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "24" липня 2017 р. у справі за позовом Головного управління ДФС у Рівненській області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу ,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Рівненській області звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_3, в якому позивач просить суд стягнути на його користь суму податкового боргу зі сплати транспортного податку в розмірі 25000 грн. 00 коп.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 липня 2017 року адміністративний позов - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 (33000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Головного управління ДФС у Рівненській області суму податкового боргу зі сплати транспортного податку у розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 00 (нуль) коп., яку перерахувати на р/р 0002, ГУ ДКСУ у Рівненській області, КНОКПП 38012714, код платежу 18011000, МФО 833017, одержувач: УК у м. Рівному.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту з"ясування обставин справи, просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не переконався у належності відповідачу у 2016 році автомобіля на праві власності (марка, модель, державний номер), не з"ясував, які характеристики автомобіля (рік випуску, середня ринкова вартість) дають підстави контролюючому органу справляти транспортний податок, не перевірив, чи направляв податковий орган відповідачу податкове повідомлення-рішення та з якої дати слід обраховувати 60 календарних днів для сплати транспортного податку. Крім того, судом першої інстанції не вручено відповідачу копію позовної заяви, не повідомлено про день, час та місце розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки належними доказами підтверджено наявність податкового боргу, то позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: 33000, місто Рівне, вулиця Новодвірська, 44 (а.с. 13).

Фіскальним органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №2395-13 від 30.06.2016, яким відповідачу визначено до сплати суму податкового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25000 грн.

Податкове повідомлення-рішення направлено відповідачу, проте поштове відправлення повернулось з відміткою поштового віділення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідачем зазначене податкове повідомлення-рішення не оскаржене, грошове зобов'язання не сплачено.

Відповідно до відомостей контролюючого органу за відповідачем обліковується податковий борг з транспортного податку в розмірі 25000 грн.

Відтак, податкове зобов'язання, визначене контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №2395-13 від 30.06.2016 з транспортного податку у розмірі 25000 грн. є узгодженим.

На виконання приписів п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України контролюючим органом направлено відповідачу податкову вимогу форми "Ф" №8701-17 від 26.12.2016 р.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким викладено в новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України, якою введено новий податок з громадян України - транспортний податок.

Пунктом 267.4 ст.267 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у власності позивача перебуває автомобіль Dodge Charger 2012 року випуску з об'ємом двигуна 6417 куб.см., відтак є об'єктом оподаткування згідно п.267.3.1 ПКУ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі Методика), яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Так, цією Методикою передбачено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі Мінекономрозвитку) забезпечує роботу офіційного веб сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою КМУ від 10.04.2013 №403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно з пунктом 4 Методики інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством Держзовнішінформ до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п"яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

З огляду на викладене апеляційний суд звертає увагу на те, що для визнання автомобіля об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги, крім іншого, береться середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами, встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку та не підлягає перегляду чи коригуванню іншими суб'єктами владних повноважень чи власниками транспортних засобів.

Більше того, до повноважень ДФС не входять повноваження з приводу перевірки визначеної Мінекономрозвитку середньоринкової вартості автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком з фізичних осіб.

Отже, органи ДФС отримують лише списки платників транспортного податку.

Як підтверджується витягом з Інформаційної системи "Податковий блок", підставою для формування позивачем податкового повідомлення-рішення стали отримані згідно вищеописаного Порядку дані про наявний у відповідача об'єкта оподаткування.

Доказів щодо вибуття із володіння ОСОБА_3 вказаного транспортного засобу до суду а ні першої, а ні апеляційної інстанції відповідач не надав.

Відтак, 30 червня 2016 року позивачем правомірно винесено податкове - повідомлення рішення № 2395-13.

Сума визначеного транспортного податку, відповідно до п.п. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України, фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З огляду на вказані приписи ст.58 Податкового кодексу України колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неналежного направлення та вручення йому оскаржуваного рішення податкового органу.

При цьому, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо сплати відповідачем податкового зобов'язання з транспортного податку, як і не надано доказів оскарження ним податкового повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку.

В силу вимог п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом.

Статтею 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Станом на час розгляду справи сума податкового зобов'язання є узгодженою та відповідачем не сплачена, відтак за відповідачем рахується податковий борг з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

Згідно з п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Враховуючи те, що сума податкового зобов'язання відповідача є узгодженою та у встановлені законом строки ним не сплачена, відповідачем доказів погашення зазначеного боргу не надано, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "24" липня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Головне управління ДФС у Рівненській області вул.Відінська,12,м.Рівне,33023

3- відповідачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_2