Справа № 815/2146/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 р. Справа № 815/2146/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

при секретарі - Татарин Б.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2016 року за №6, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб 18010700» за 2016 рік у сумі 285968,68 грн.; податкове-повідомлення рішення від 08 вересня 2016 року за №43470-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на нерухоме майно, відіменне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2015 рік у сумі 13784,23 грн.; податкове-повідомлення рішення від 10 грудня 2016 року за №, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб 18010700» за 2016 рік у сумі 43406,38 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року позов ФОП ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області від 30 червня 2016 року №6 та від 10 грудня 2016 року №. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в частині задоволення судом позовних вимог, в зв'язку з тим, що воно в цій частині постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим повідомленням-рішенням від 30 червня 2016 рок №6 прийнятим Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області визначено позивачу суму податкового зобов'язання за 2016 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб на суму 285068,56 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 08 вересня 2018 року №43470-13 Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області визначено позивачу суму податкового зобов'язання за 2015 рік за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичними особами які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості на суму 13784, 23 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 10 грудня 2016 року № прийнятим Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області визначено позивачу суму податкового зобов'язання за 2016 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб на суму 43406, 38 грн.

З вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погодився та оскаржив їх до ДФС України та рішенням від 10 лютого 2017 року №2033/Л/99-99-11-02-01-14 залишено без змін оскаржувані податкові повідомлення - рішення, а скаргу позивача без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 103/360 частин нежитлового приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 31 травня 2005 року, що складається з літ. «А» адміністративна будівля цегляна, загальною площею 932, 4 кв.м. літ. «Б» - побутові приміщення цегляні, загальною площею 103,7 кв.м., літ. «П» -побутові приміщення цегляні, загальною площею 75,6 кв.м., літ. «Х», «Ф» -гаражі, літ. « 1» - будівля, літ. «У» - сторожка, літ. «Б» -трансформаторна, літ. «В» - котельна, цегляна, загальною площею 186, 6 кв.м., літ. «Д» - насосна, літ. «Ж» - водоканалізаційна башня, літ. «М» -мазутосховище, літ. «Г» - сарай,. літ. «Р» -газосховище, літ. «ЛЛ'», «Л''», «Л'''», «О'» - майстерні цегляні. Загальною площею 357,4 кв.м. літ. «С» - склад цегляний загальною площею 47, 7 кв.м., літ. «Н» - склад цегляний загальною площею 42,2 кв.м., надвірні споруди.

Згідно п.1.2 вказаного договору у власність покупця переходить із літ. «К» приміщення №1,4,5,6,7 - гаражі, №8 майстерня загальною площею 289, 8 кв.м.

13 грудня 2011 року позивач уклав договір дарування за яким до нього перейшло у власність 13/72 частини нежитлової будівлі, що знаходиться в місті Ізмаїл, пр-т Суворова, буд. 374 та яка складається із літ. «А» - готель, цегляний, загальною площею 907, 2 кв.м., літ. «Б» -трансформаторна, загальною площею 103,7 кв.м., «П» - майстерня загальною площею 86,6 кв.м., «К» - побутові приміщення загальною площею 346,7 кв.м., літ. «Х» - насосна, літ. «Ф», «Ф'» -гараж, площею 108 кв.м., літ. «И» - сарай, літ. «У» - сторожка, літ. «Д» - насосна, літ. «Ж» -водаканалізаційна башня, літ. «М» - мазутосховище, літ. «Г» - сарай, літ. «ЛЛІ», «ЛІІ, «ЛІІ» 101 -майстерні, загальною площею 47,7 кв.м., літ. «Н» - склад 137,1 кв.м., 1-10 надвірні споруди, літ. «З» - нежитлова будівля, загальною площею 104,6 кв.м., літ. «ХІ» - вбиральня, літ. «Ч1» -вбиральня, літ. «Э» - вбиральня, літ. «Ю» - вбиральня, літ. «Ц» - склад, літ. «Ш» - склад, літ. «Щ» -склад, літ. «Я» - навіс, літ. «Г» - склад, літ. «О» - навіс.

Згідно абз.2 п.2 вказаного договору дарування у користування обдарованого переходить із літ. «Ф» приміщення №11- мойка, №13 -коридор, №14-коридор загальною площею 100,7 кв.м.

31 жовтня 2012 року позивач отримав у дар за договором дарування 17/240 частин нежитлової будівлі розташованої у АДРЕСА_1 яка складається із літ. «А» -готель, цегляний, загальною площею 907,2 кв.м., літ. «Б» - трансформаторна, «П» -майстерня загальною площею 86,6 кв.м., «К» - побутові приміщення загальною площею 346,7 кв.м. літ. «Ф» -гараж, площею 88 кв.м., літ. «И» - сарай, літ. «Д» - насосна, літ. «Ж» - воданапорна башня, літ. «М» - мазутосховище, літ. «Г» - сарай, літ. «Л» - майстерня, загальною площею 368,6 кв.м., літ. «С» - склад загальною площею 47,7 кв.м., літ. «Н» склад загальною площею 137,1 кв.м., 1-26 -надвірні споруди, літ. «З» - нежитлова будівля, загальною площею 103,6 кв.м., літ. «ХІ» -вбиральня, літ. «Ч1» - вбиральня, літ. «Э» - вбиральня, літ. «Ю» - вбиральня, літ. «Ц» - склад, літ. «Ш» - склад, літ. «Щ» - склад, літ. «Я» - навіс, літ. «О» - навіс, літ. «Ф1» гараж загальною площею 20 кв.м.

Згідно правовстановлюючого документа на підставі якого здійснюється відчуження у користування позивача перейшло із літ. «К» приміщення №2 - камора, №3-диспетчерська, №9,10- майстерні, №12 -трансформаторна, №15 -камора загальною площею 72 кв.м., літ «Ф1».

Та як зазначено у п.2 вказаного договору нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 18501 кв.м.(а.с.31).

Таким чином з загальної площі будівлі - 2105,5 кв.м. частка яка належить позивачу складає 1131,7 кв.м. (103/360+13/72+17/240).

Рішенням Ізмаїльської міської ради від 16 січня 2015 року №4864-VI затверджено «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Ізмаїл», яким затверджено ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб встановлюються в розмірі 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснює господарську діяльність як платник єдиного податку третьої групи за адресою Одеська область, м. Ізмаїл, пр.-т Суворова, 374 та займається наступними видами господарської діяльності згідно КВЕД ДК 009:2010, а саме: 46.13 - діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, а тому у відповідності до п.4 п.п.297.1 ст. 297 Податкового кодексу України позивач звільнений від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів як податку на майно (в частині земельного податку), у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення №6 та № підлягають скасуванню. Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення №43470-13 від 08 вересня 2016 року, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на нерухоме майно, відіменне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2015 рік не підлягають задоволенню, оскільки враховуючи те, що позивачу належить будівля площею 1131,7 кв.м. позивач повинен сплатити 13784,23 грн. (1131,7 кв.м. Х 12,18 (1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного (податкового) року)).

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно пп.269.1.1 п.269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Відповідно до пп.270.1.1 пп.270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України визначено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З наведеного слідує, що обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

В свою чергу, у відповідності до п.287.8 ст. 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Однак, пунктом 269.2 ст. 269 Податкового кодексу України передбачено, що особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_2 є платником єдиного податку третьої групи (а.с.14).

Згідно пп.4 п.297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 належить 387/720 частин нежитлової будівлі розташованої на земельній ділянці площею 18501 кв.м. та загальна доля землекористування позивача в неї використана для розрахунку податковим органом становить 9944,3 кв.м.

ФОП ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність як платник єдиного податку третьої групи за адресою Одеська область, м. Ізмаїл, пр-т Суворова, 374 та за вказаною адресою позивач займається господарською діяльністю згідно КВЕД ДК 009:2010, а саме: 46.13 - діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами (діяльність, яка входить до переліку видів діяльності для фізичних осіб-підприємців у третій групі платників єдиного податку згідно КВЕД ДК 009:2010), що в свою чергу підтверджується договорами доручення (а.с.42-65), договорами зберігання (а.с.66-67), актами виконаних робіт (а.с.68-86) та виписками по рахунку (а.с.87-106).

Таким чином, позивач, являючись платником єдиного податку третьої групи фактично використовує вказану земельну ділянку для провадження власної господарської діяльності, а відтак у відповідності до пп.4 п.297.1 ст. 297 Податкового кодексу України звільнений від сплати земельного податку.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), яка знаходяться у власності фізичної особи-підприємця та використовується для провадження господарської діяльності та не надавалась йому в установленому чинним законодавством порядку за таку земельну ділянку фізична особа-підприємець сплачує податок на загальних підставах, оскільки такі доводи суперечать Податковому кодексу України, згідно якого платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності (п.п.297.1.4 п.297.1 ст. 297 Податкового кодексу), а отже основним критерієм в даному випадку є використання чи ні суб'єктом господарювання - платником єдиного податку такої земельної ділянки у власній господарській діяльності.

Більш того, апелянтом всупереч вимог ч.2 ст. 71 КАС України не доведено, що земельна ділянка за адресою Одеська область, м. Ізмаїл, пр-т Суворова, 374 використовувалась позивачем з іншою метою, ніж отримання доходу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 30 червня 2016 року №6 та від 10 грудня 2016 року № є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 жовтня 2017 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук