Справа № 591/5266/16-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 р. Справа № 591/5266/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Бондар А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 20.07.2017р. по справі № 591/5266/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі по тексту - відповідач - Сумське ОУПФ України Сумської області), в якому просить суд:

- визнати дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо протизаконного застосування у 2016 році при нарахуванні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» показника середньомісячної заробітної плати в Україні за 2007 рік в розмірі 1197, 91 грн. неправомірними та такими, що порушують право позивача як громадянина на соціальний захист у законних розмірах;

- при перерахунку пенсії зарахувати в трудовий стаж працю ОСОБА_1 в ЧМП «Вікторія» за період з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року;

- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести перерахунок призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 27, ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2013, 2014 та 2015 роки, а саме (2979,4+3149,95+3661,41)/3 = 3263,60 грн., виплатити недораховані кошти, починаючи з першого дня виплати пенсії за віком, та забезпечити в подальшому її виплату відповідно до Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 20.07.2017 року по справі № 591/5266/16-а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в зв'язку з необґрунтованістю.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Зарічного районного суду м. Суми від 20.07.2017 року по справі № 591/5266/16-а скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та у судовому засіданні зазначає, що з листопада 2005 року по вересень 2016 року ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Після звільнення з військової служби позивач продовжував працювати, отримував заробітну плату та сплачував страхові внески. У вересні 2016 року позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік в розмірі 1197,91 грн. Стверджує, що при обчисленні розміру пенсії за віком згідно Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до ст.ст. 27, 40 вказаного Закону, має застосовуватись показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії. Тобто, при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у 2016 році, необхідно застосувати показник середньої заробітної плати за 2013, 2014 та 2015 роки, який дорівнює: (2979,4+3149,95+3661,41)/3 = 3263,60 грн.. Даний показник (3263,60 грн.) значно більший показника за 2007 рік (1197,91 грн.), що був застосований Пенсійним органом при нарахуванні пенсії позивачу.

Крім того, позивач вказує, що оскільки раніше він отримував пенсію за вислугу років як військовослужбовець за Законом «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а в серпні 2016 року звернувся за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 не має статусу особи, переведеного з одного виду пенсії на інший, оскільки порядок переведення з одного виду пенсії на інший регламентовано в рамках лише Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що відповідачем протиправно зменшено розмір пенсії позивача, а також не зараховано в трудовий стаж роботу за період з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а його апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідач, в надісланих до суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Стверджує, що позивача переведено на пенсію за віком, а при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги положення ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, вказує, що період роботи ОСОБА_1 з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року не може бути зараховано до стажу, оскільки довідку від 05.09.2016 року №3 про те, що ОСОБА_1 працював з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року на посаді заступника директора ЧМП «Вікторія» видано позивачу 05.09.2016 року, а відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.09.2016 року, свідоцтво про державну реєстрацію ПМП «Вікторія» визнано недійсним 19.10.2012 року, тобто на момент видачі довідки позивачу такий суб'єкт права в Єдиному реєстрі не значиться.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 03.12.1994 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 03.12.1994 року по 31.08.2016 року позивач перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Сумській області.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.09.2016 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІУ на підставі заяви, поданої ОСОБА_1, з застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

Позивач, не погодившись з такими діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 46 Конституції України, громадянам гарантується право на соціальний захист, що серед іншого включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Вказаний закон є спеціальним законом, який визначає призначення, перерахунок і виплату пенсій.

Абзацом 2 преамбули зазначеного Закону визначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст. 10 вищевказаного Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

З наведеного випливає, що право вибору пенсійних виплат належить особі.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Сумського об'єднаного УПФ України Сумської області із заявою про призначення йому пенсії за віком, тобто позивач визначився, що він бажає отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший (з пенсії за вислугу років на пенсію за віком), позивач до відповідача не звертався.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки позивачеві призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", йому не може бути призначено інший вид пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а можуть бути застосовані лише норми частини 3 статті 45 Закону № 1058 щодо переведення з одного виду пенсії на інший, з огляду на таке.

У ст. 9 даного Закону передбачено, що види пенсійних виплат і соціальних послуг відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Призначення пенсії за вислугу років вказаним законом не передбачено.

Частиною 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за цим Законом, на інший, передбачений ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника).

В той же час, ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058 позивач 01.09.2016 року звернувся вперше.

Отже, у спірних відносинах має місце перехід на інший вид пенсії за іншим законом (призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким пенсія за вислугу років не передбачена), тому положення ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині переведення з одного виду пенсії на інший до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

Таким чином, Сумське об'єднане УПФУ Сумської області після звернення позивача 01.09.2016 року із заявою про призначення пенсії за віком повинно було призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а не вирішувати питання щодо переведення з пенсії за вислугу років, призначену за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на пенсію за віком, передбачену Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач при зверненні до Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області із заявою про призначення йому пенсії за віком не просив призначити пенсію із застосуванням показника заробітної плати (доходу), який враховувався під час попереднього перерахунку пенсії за вислугу років.

При розрахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" взагалі не застосовувався показник середньої заробітної плати в Україні, з якого сплачені страхові внески.

За таких обставин, при призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у відповідності до ч.2 ст.40 цього Закону, має бути застосований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якого сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Крім того, після призначення пенсії за вислугу років, позивач продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 31.03.2015 року по справі № 21-512а14, від 09.06.2015 року по справі № 21-550а15, від 02.12.2015 року по справі № 21-4123а15, від 29.11.2016 року по справі № 21-6113а15, яка в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для урахування.

За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про визнання протиправними дій Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у 2016 році відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зобов'язання Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області провести перерахунок призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 27, ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2013, 2014 та 2015 роки, зобов'язання виплатити не донараховані кошти, починаючи з 01.09.2016 року.

Позовні вимоги в частині зобов'язання Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до ч. 1 ст. 27, ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2013, 2014 та 2015 роки, а саме (2979,4+3149,95+3661,41)/3 = 3263,60 грн., колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, прийняття рішення щодо розрахунку конкретних сум, законодавцем віднесено до виключної компетенції державного органу, на який законами України покладені певні обов'язки та надані повноваження.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про зарахування в трудовий стаж ОСОБА_1 періоду роботи в ЧМП «Вікторія» з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло до 1 січня 2004 року, зокрема в Законі України від 5 листопада 1991 року N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон N 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Так, згідно зі статтею 56 Закону N 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). Згідно з вказаною постановою, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, згідно з положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" єдиним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з записів трудової книжки ОСОБА_1, позивач в період з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року працював в ЧМП «Вікторія» на посаді заступника директора підприємства.

Отже, зазначені обставини свідчать, що ОСОБА_1 в оспорюваний період, тобто в період з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року, здійснював трудову діяльність на підприємстві, а тому колегія суддів приходить до висновку про зарахування цього строку до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що довідка була видана позивачу 05.09.2016 року, а відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.09.2016 року, свідоцтво про державну реєстрацію ПМП «Вікторія» визнано недійсним 19.10.2012 року, тобто на момент видачі довідки позивачу такий суб'єкт права в Єдиному реєстрі не значиться, оскільки скасування свідоцтва про державну реєстрацію підприємства не є підставою для позбавлення позивача права на соціальний захист за умови виконання позивачем роботи для забезпечення користування цим правом при настанні пенсійного віку.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що постанова Зарічного районного суду м. Суми від 20.07.2017 року по справі № 591/5266/16-а, не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч. ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, внаслідок допущених порушень підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, ч.3, ч.6 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

На аркушах справи 2 та 92 знаходяться оригінали квитанцій від 06.10.2016 року № 1 про сплату позивачем судового збору у розмірі 551,20 грн. за подання позовної заяви та від 26.07.2017 року № 34 - за подання апеляційної скарги в розмірі 1818,96 грн..

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а позивачем заявлено до суду одну вимогу немайнового характеру та сплаті за подання апеляційної скарги підлягав судовий збір в розмірі 606,32 грн., відповідно ст. 94 КАС України, слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1157,52 грн. за подання адміністративного позову та апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Щодо решти суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги згідно з квитанцією від 26.07.2017 року № 34 в розмірі 1212,64 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Згідно з частиною 3 вказаної статті, повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи те, що позивачем зайво сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги згідно з квитанцією від 26.07.2017 року № 34 в розмірі 1212,64 грн., суд вважає за необхідне повернути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1212,64 грн..

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 20.07.2017р. по справі № 591/5266/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у 2016 році відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести перерахунок призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 27, ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2013, 2014 та 2015 роки, з урахуванням трудового стажу ОСОБА_1 в ЧМП "Вікторія " за період з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року, та зобов'язати виплатити не донараховані кошти, починаючи 01.09.2016 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1157,52 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Повернути ОСОБА_1 зайво сплачений згідно квитанції від 26.07.2017 року № 34 судовий збір в розмірі 1212 (одна тисяча двісті дванадцять) грн. 64 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений 24.10.2017 р.