Справа № 515/709/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 515/709/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Сивоконь Т.І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

В травні 2017 році ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Саратського об'єднаного УПФУ Одеської області №129287 від 22 травня 2017 року;

- визнати відмову Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, викладену в листі за №2/ч-02 від 19 травня 2017 року, у призначенні (перерахунку) та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 у розмірі 86% - протиправною;

- зобов'язати Саратське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області прийняти розпорядження, яким зарахувати ОСОБА_2 до судового стажу роботи за вислугою років, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86%, виходячи із стажу 23 роки 4 місяці 12 днів, в тому числі стаж роботи на посаді слідчого Татарбунарського РВ УМВС України в Одеській області з 01.11.1993 року по 04.09.1998 року та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 в розмірі 86% грошового утримання судді, у відповідності до грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи зі стажу 23 роки 4 місяці 12 днів відповідно довідки виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Одеській області про заробітну плату, починаючи з 14.03.2017 року, з врахуванням фактично виплачених сум.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з розпорядження Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 22.05.2017 року вбачається, що при вирішенні питання про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, довічне грошове утримання, як судді у відставці, позивачу з 14.03.2017 року призначено в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді замість 86%, виходячи зі стажу 23 роки 4 місяці 12 днів. При цьому, відповідач виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді відноситься тільки частина роботи на посаді слідчого Татарбунарського РВ УМВС України в Одеській області та фактична робота на посаді судді. Позивач вважає таке рішення управління Пенсійного фонду України незаконними та необґрунтованими, що у свою чергу стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, надавши свої заперечення, у яких зазначив, що чинним законодавством не передбачено зарахування будь-яких прирівняних посад, згідно яких розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді, а абзац 4 п.34 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в діючій редакції Закону застосовується лише для розрахунку надбавки за вислугу років, яка входить до складових заробітної плати.

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії - задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 129287 від 22 травня 2017 року. Визнано відмову Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, викладену в листі за №2/ч-02 від 19.05.2017 року, у призначенні (перерахунку) та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 у розмірі 86% - протиправною. Зобов'язано Саратське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області прийняти розпорядження, яким зарахувати - ОСОБА_2 до судового стажу роботи за вислугою років, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86%, виходячи із стажу 23 роки 4 місяці 12 днів, в тому числі стаж роботи на посаді слідчого Татарбунарського районного відділу УМВС в Одеській області з 01.11.1993 року по 04.09.1998 року та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 в розмірі 86% грошового утримання судді, у відповідності до грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи зі стажу 23 роки 4 місяці 12 днів, відповідно довідки виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Одеській області про заробітну плату, починаючи з 14.03.2017 року, з врахуванням фактично виплачених сум. Стягнуто з Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на користь ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір в сумі 640 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням Саратське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області звернулось до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно до вимог ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи в розпорядженні УПФУ за №129287 від 22.05.2017 року зазначено, що при вирішенні питання про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, довічне грошове утримання, як судді у відставці, позивачу призначено в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді з 14.03.2017 року. Загальний стаж враховано по 13.03.2017 року та складає 28 років 3 місяці 12 днів, з яких на посаді судді 18 років 6 місяців 28 днів, на посаді слідчого 4 роки 10 місяців 3 дні.

05 серпня 1998 року ОСОБА_2 було призначено суддею Татарбунарського районного суду Одеської області, що підтверджується копією Указу Президента України від 05 серпня 1998 року № 846/98.

Наказом начальника Управління юстиції Одеської області № 216 ос від 03 вересня 1998 року позивача було зараховано до штату цього ж суду з 04.09.1998 року та встановлено посадовий оклад відповідно до штатного розпису.

Постановою Верховної ради України «Про обрання суддів» №1232-ІУ від 16.10.2003 року, відповідно до пункту 27 статті 85, частини першої статті 128 Конституції України (254к/96-ВР), позивача обрано суддею Татарбунарського районного суду Одеської області безстроково.

Відповідно до копії рішення Вищої ради правосуддя від 23.02.2017 року № 305/0/15 ОСОБА_2 була звільнена з посади судді Татарбунарського районного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку від 30.01.2017 року.

Відрахована ОСОБА_2 зі штату Татарбунарського районного суду Одеської області у зв'язку з звільненням у відставку - 13.03.2017 року (наказ №18-ск від 13.03.2017 року).

Копією подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області від 14.03.2017 року встановлюється, що стаж роботи ОСОБА_2, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 23 роки .

Відповідно до копій трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та довідки розрахунку стажу судді, наданої Татарбунарським районним судом Одеської області відповідно додатку 3 до порядку подання документів про призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці органам Пенсійного фонду України, встановлено, що стаж роботи судді Чебан А.П., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, складає 23 роки 4 місяці 12 днів, що є підставою для призначення щомісячного грошового утримання у розмірі 86 відсотків.

Судом також встановлено, що позивач з 01 листопада 1993 року по 03 вересня 1998 року безперервно працювала в органах Міністерства внутрішніх справ України, а саме: слідчим Татарбунарського РВ УМВС України в Одеській області. Стаж роботи на посаді слідчого становить 4 роки 10 місяців 2 дні (згідно копії послужного списку).

При вирішенні питання про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді відноситься тільки фактична робота на посаді судді.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час виходу позивача у відставку чинне законодавство чітко передбачає зарахування до стажу роботи період роботи на посаді слідчого, що дає право не тільки на відставку, а і на отримання щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із стажу який складає - 23 роки 4 місяці 12 днів та є підставою для перерахунку довічного грошового утримання, його збільшення з 80 до 86 відсотків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, статтею 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (редакція до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до вимог ст. 21 та ст.22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до вимог п.8 ч.4 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 ст. 47 вказаного Закону).

Аналіз наведених положень законодавства в контексті встановлених судом першої інстанції обставин справи дає підстави для висновку, що у даному випадку до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягають зарахуванню спірні періоди роботи позивача, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області - залишити без задоволення, а постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян