Справа № 825/1571/17
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року Чернігів Справа № 825/1571/17

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомОСОБА_1
доУправління Державної міграційної служби України в Чернігівській області
проскасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.10.2017 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області та просить скасувати наказ № 76 від 26.09.2017 по відмову у оформленні документів для вирішення питання про визнання громадянина Камеруну ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в чернігівській області прийняти рішення про оформлення документів про визнання громадянина Камеруну ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до вимог чинного законодавства.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона була змушена покинути Камерун через загрозу життю, зґвалтування, нелюдські тортури, затримання, неправдиве звинувачення, нелюдське ставлення з боку військових в своїй країні, що пов'язано з її належністю до певної соціальної групи (англофони). Позивач одразу ж звернулась до органів міграційної служби із заявою про надання статусу біженця, проте їй було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, наказ Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 26.09.2017 № 76. Враховуючи викладене, позивач вважає, що рішення відповідача є незаконним та необґрунтованим, прийнятим без передбачених на те законодавством України підстав, з порушення процедури та без урахування обставин що мають значення для справи.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надіслала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, зважаючи на те, що матеріалами особової справи позивача, її побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджується, інформаційні матеріали носять сумнівним та недостовірний характер, оскільки суперечать один одному в цілому і окремо та свідчать, що позивач не тікала від небезпеки, рятуючи своє життя, а залишила територію Камеруну добровільно. Отже, не існує розумної можливості того, що позивачу буде причинено шкоду або неприйнятні страждання у разі повернення в країну громадянської належності, а існування небезпеки життю позивача не підтверджується жодними документами. Отже, при розгляді заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідачем вивчено матеріали особової справи шукача притулку та досліджено інформацію про країну походження, у зв'язку з чим, з урахуванням норм Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" суб'єкт владних повноважень правомірно відмовив в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), є громадянкою Камеруну, прибула до України та подала заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначена заява була прийнята до розгляду 06.09.2017.

В заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач зазначила, що в Камеруні існують протиріччя між франкофонами (французькими камерунцями) та англофонами (південними камерунцями), які розпочалися в середині 2016 року. Будучи жителем південного Камеруну позивач стверджує, що зазнала фізичного та психологічного насильства з боку поліції та військових. Перебуваючи в Україні, намагалася нелегально перетнути державний кордон та потрапити до Німеччини, де мала намір звернутися за захистом.

В анкеті особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач, щодо причини виїзду з країни походження, зазначила буквально - «загроза життю, зґвалтування, нелюдські тортури, затримання, неправдиве звинувачення, нелюдське ставлення з боку військових в моїй країні».

Під час опитування, що відображено в реєстраційному листку на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач вказала на політичні причини виїзду з останньої країни постійного проживання.

Управлінням міграційної служби України в Чернігівській області заява позивача була прийнята до розгляду, з позивачем проведена співбесіда, що підтверджується копією протоколу співбесіди, наявним в матеріалах справи..

Завідувачем сектору з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції відділу у справах іноземців та осіб без громадянства управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Хворовою О.В. 26.09.2017 був складений висновок щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, по справі № 2017CN0024 громадянки Республіки Камерун ОСОБА_1, згідно якого останній вважає за доцільне відмовити громадянці Республіки Камерун ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту, на підставі частини 6 статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" як особі, заява якої є очевидно необґрунтованою, тобто у заявника відсутні умови зазначені у пунктах 1 та 13 частини 1 статті 1 цього Закону.

За результатами розгляду матеріалів справи позивача відповідачем було прийнято наказ від 26.09.2017 № 76 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянки Республіки Камерун ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі частини шостої статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" як особі, заява якої є очевидно необґрунтованою, тобто у заявника відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 частини 1 статті 1 цього Закону.

Повідомленням № 26 позивача сповіщено про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з приписами частини другої статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин (частина сьома статті 7 цього Закону).

Згідно частини першої статті 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, зокрема, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

В силу частини першої статті 8 цього Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (частина четверта статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Згідно частини шостої статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Управлінням Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців видано Керівництво по процедурам та критеріям визначення статусу біженців (відповідно до Конвенції про статус біженця 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року) (Женева, 1992), згідно якого процес визначення статусу біженця проходить в два етапи: 1) визначення фактів, які відносяться до справи та 2) встановлення чи відповідають такі факти положенням Конвенції про статус біженця 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року.

Відповідно до Директиви Європейського Союзу від 29.04.2009 "Про мінімальні стандарти кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців чи осіб, що потребують іншої форми міжнародного захисту, та суть захисту, що надається", яка використовується у практиці Європейського Суду з прав людини, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не суперечать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутності поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

У відповідності до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців, особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатись біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками. Тобто, особа, яка звертається із заявою про надання статусу біженця повинна надати конкретні документи, які б давали підстави вважати реальною наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

В матеріалах справи міститься висновок від 26.09.2017, яким рекомендовано відмовити позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час процедури розгляду заяви для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно позивача міграційною службою встановлено наступне:

- позивач є громадянкою Республіки Камерун, ІНФОРМАЦІЯ_1, баянгі за національністю, сповідує католицизм;

- має вищу освіту, працювала викладачем у приватній школі в Камеруні, вільно володіє англійською мовою, рідна мова - баянгі;

- невійськовозобов'язана, неодружена;

- особа позивача ідентифікована за допомогою національної ідентифікаційної карти Камеруну № НОМЕР_1, яка наразі зберігається в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців (далі - Чернігівський ПТПІ);

- 09.08.2017 постановою Білгород-Дністровського місьрайонного суду Одеської області у справі № 495/5906/17 позивача затримано та примусово видворено за межі території України;

- за захистом до органу міграційної служби позивач звернулася 06.09.2017, тобто після її затримання та розміщення в Чернігівському ПТПІ;

- позивач легально виїхала з країни громадянської належності 31.07.2017;

- позивач не має жодних реальних документів, підтверджуючих будь-які факти її переслідування;

- ні позивач ні члени її родини позивача ніколи не перебували в жодних політичних, релігійних, військових, етнічних, громадських організаціях, їх доручення не виконували, в акціях участі не брали;

- позивача не переслідували недержавні суб'єкти і вона не була засуджена в суді;

- ні позивача, ні її рідних не переслідували за ознаками раси, національності, громадянства, релігії, приналежності до певної соціальної групи, через трудову діяльність та політичні погляди.

Зі змісту постанови Білгород-Дністровського місьрайонного суду Одеської області у справі № 495/5906/17 вбачається, що позивач легально прибула на територію України повітряним транспортом через міжнародний пункт пропуску для повітряного сполучення «Одеса» за короткостроковою візою, строком дії до 07.08.2017, з метою прийняття участі у навчальному семінарі на запрошення Одеського політехнічного інституту у період з 31.07.2017 по 06.08.2017.

Крім того, Білгород-Дністровським місьрайонним судом Одеської області у вищезгаданій постанові зазначено, що керуючись нормами національного та міжнародного права, заявниці була надана відповідна правова допомога, під час якої бажання звернутись до компетентних органів із заявою про набуття статусу біженця чи притулку в Україні вона не виявила.

При цьому суд зауважує, що позивачем не наведено жодних нових обставин, які б вказували про можливість визнання позивача особою, яка потребує додаткового захисту.

З викладеного слідує, що відповідачем при прийнятті рішення було проведено збір та аналіз інформації про країну походження, про особу заявника, за наслідками перевірки якої не встановлено наявність фактичних доказів того, що побоювання позивача стати жертвою переслідувань в країні походження є реальними, а тому обґрунтовано прийнято наказ про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем доведена правомірність винесеного рішення про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, а позивачем не доведена наявність обставин, передбачених пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" необхідних для задоволення його заяви, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.О. Скалозуб