Справа № 815/5976/14
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5976/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стеценко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південної митниці ОСОБА_2 доходів і зборів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання протиправним наказ Південної митниці Міндоходів №815-О від 16.09.2014 року, яким ОСОБА_1 з 17.09.2014 року був звільнений з займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, у звязку зі скороченням штатної чисельності відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КзПП України), поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, стягнення на користь ОСОБА_1 з Південної митниці Міндоходів середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.09.2014 року по день фактичного поновлення на роботі; стягнення на користь ОСОБА_1 з Південної митниці Міндоходів на відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Південної митниці Міндоходів №815-О від 16.09.2014 року, яким ОСОБА_1 з 17.09.2014 року був звільнений з займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, у звязку зі скороченням штатної чисельності відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Південної митниці Міндоходів середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.09.2014 року по 11.03.2015 року у розмірі 25867,50 грн. з утриманням податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, військового збору. Допущено негайне виконання рішення у частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 4482,72 грн. з утриманням податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, військового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2015 року апеляційну скаргу Південної митниці ОСОБА_2 доходів і зборів України задоволено частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою визнано протиправним наказ №815-О від 16.09.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з 17.09.2014 року з займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, у зв'язку зі скороченням штатної чисельності відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів. Стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 22633,38 грн. за вирахуванням з цієї суми: суми вихідної допомоги, яку отримав ОСОБА_1 при звільненні, а також податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, військового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південної митниці ОСОБА_2 доходів і зборів України, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

24.03.2016 року справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південної митниці ОСОБА_2 доходів і зборів України, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

24.03.2016 року, відповідно до приписів ст. 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) здійснено автоматичний розподіл справи, адміністративний позов передано до розгляду судді Стеценко О.О.

Ухвалою від 28.03.2016 року прийнято до провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південної митниці ОСОБА_2 доходів і зборів України, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

20.07.2017 року в судовому засіданні, судом було прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 (далі Позивач або ОСОБА_1М.) про уточнення позовних вимог (т. 3 а.с. 176-177), якою, з урахуванням письмових пояснень від 28.09.2017 року (т. 4 а.с. 21-24) та уточненої позовної заяви від 17.10.2017 року (т. 4 а.с. 54) ОСОБА_1, звернувшись з позовними вимогами до Одеської митниці ДФС, просив стягнути з Одеської митниці Державної фіскальної служби (далі Відповідач або Одеська митниця ДФС) середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 18.09.2014 року по 26.04.2015 року в розмірі 36241,05 грн. за вирахуванням з цієї суми обовязкових податків і зборів.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив наступне.

Наказом Південної митниці Міндоходів і зборів України № 815-О від 16.09.2014 року, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, у звязку зі скороченням штатної чисельності відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом Південної митниці Міндоходів №46-о від 27.04.2015 року, ОСОБА_1 з 18.09.2014 року був поновлений на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів.

Час вимушеного прогулу Позивача складає з 18.09.2014 року по 26.04.2015 року, оскільки постанова суду першої інстанції була скасована, а Відповідачем було поновлено Позивача на роботі згідно наказу №46-о від 27.04.2015 року.

З табелів робочого часу за липень і серпень 2014 року вбачається, що Позивач працював змінами по 22 години за графіком, при якому на 4 календарні дні випадала одна робоча зміна. За цими табелями у липні 2014 року Позивачем було відпрацьовано 88 годин, а в серпні 2014 року він не працював у звязку з відпусткою. Середньогодинний заробіток перед звільненням Позивача складав 50,92 грн. (4480 грн. : 88 годин). Розрахункова кількість робочих годин Позивача за час вимушеного прогулу з 18.09.2014 року по 26.04.2015 року становить 1234 годин (76+184+160+183+159+160+168+144).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу Позивача з 18.09.2014 року по 26.04.2015 року буде становити 62835,28 грн., (1234 години х 50,92 грн.) і він підлягає зменшенню в розмірі суми отриманої допомоги по безробіттю 21451,43 грн. та вихідної допомоги у сумі 5142,80 грн.

У зв'язку з наведеним Позивач просить стягнути з Відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 18.09.2014 року по 26.04.2015 року в розмірі 36241,05 грн.

Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1278,90 грн. посилаючись на те, що вказані витрати безпосередньо пов'язані з вирішенням його позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і тому питання про стягнення цих судових витрат може бути вирішено при ухваленні судового рішення.

Представник Позивача в судовому засіданні 17.10.2017 року адміністративний позов підтримав у повному обсязі, заявив клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Представник Відповідача в судовому засіданні 17.10.2017 року не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження. У задоволенні адміністративного позову просив відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях (т.4. а.с. 7-9) Відповідно до тексту письмових заперечень представника Відповідача, останнім зазначено, що у липні 2104 року ОСОБА_1 за відпрацьований час (88 годин) нараховано 1472,19 грн. заробітної плати і 3008,45 грн. премії. У серпні 2014 року Позивач не мав відпрацьованих годин та отримав 117,07 грн. індексації заробітної плати і 1064, 24 грн. премії. Таким чином, сума загально нарахованої заробітної плати за липень і серпень 2014 становить 1472,19+117,07=1589,26 грн.

Для пропорційного розрахунку нарахованої за розрахунковий період премії, за твердженнями представника Відповідача, загальну суму нарахованої премії (3008,45+1064,24 = 4072,69 грн.) слід поділити на суму робочих годин у розрахункових місяцях відповідно до графіку (176 годин у липні, 168 годин у серпні, 344 години загалом) і помножити на кількість відпрацьованих Позивачем годин у розрахунковому періоді (88 годин), тобто (4072,69/344) х 88 = 1041,85 грн. Таким чином, загальна сума нарахованого доходу Позивача за розрахунковий період склала 1589,26+1041,85=2631,11 грн на 88 відпрацьованих годин, що складає 29,90 грн. на одну годину.

Крім того, за твердженнями представника Відповідача, час вимушеного прогулу Позивача необхідно рахувати в період з 18.09.2014 року по 11.03.2017 року, Оскільки постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року, якою визнано протиправним та скасовано наказ Південної митниці Міндоходів від №815-О 16.09.2014 року, яким ОСОБА_1 з 17.09.2014 року був звільнений з займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, у звязку зі скороченням штатної чисельності відповідно до пункту 1 статті 40 КзПП України.

Також представник Відповідача зазначив, що вирішення питання про розподіл судових витрат, повязаних із поданням ОСОБА_1 касаційної скарги, належить до повноважень Вищого адміністративного суду України.

Частиною 4 статті 122 КАС України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладене, враховуючи клопотання представника Позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження, відсутність заперечень с таким порядком розгляду справи з боку представника Відповідача, на підставі приписів ч. 4 ст. 122 КАС України, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, письмові заперечення Відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Наказом Південної митниці Міндоходів і зборів України № 815-О від 16.09.2014 року, ОСОБА_1 було звільнено з 17.09.2014 року із займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, у звязку зі скороченням штатної чисельності відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 7-8).

В вересні 2014 року Позивачу, у зв'язку зі звільненням, була нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі 5142,80 грн., що підтверджується витягом з особового рахунку від 25.07.2017 року за вересень 2014 року та історією карткового рахунку ОСОБА_1 від 05.10.2017 року (т. 4 а.с. 5, 51-52).

З 08.10.2014 року по 06.06.2015 року Позивач був зареєстрований як безробітний в Великомихайлівському районному центрі зайнятості, і в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року отримав дохід у вигляді допомоги по безробіттю у розмірі 21451,43 грн., що підтверджується довідкою Великомихайлівського районного центра зайнятості від 18.07.2017 року (т. 3 а.с. 178).

Не заперечуючи факт скорочення штатної чисельності відділу митного оформлення № 3 митного поста Роздідьна Південної митниці Міндоходів на одну одиницю, Позивач вважав своє звільнення таким, що здійснено з порушенням вимог трудового законодавства, у звязку з чим він звернувся до Одеського окружного адміністративного з адміністративним позовом до Південної митниці ОСОБА_2 доходів і зборів України, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання протиправним наказ Південної митниці Міндоходів від №815-О 16.09.2014 року, яким ОСОБА_1 з 17.09.2014 року був звільнений з займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, у звязку зі скороченням штатної чисельності відповідно до пункту 1 статті 40 КзПП України, поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, стягнення на користь ОСОБА_1 з Південної митниці Міндоходів середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.09.2014 року по день фактичного поновлення на роботі; стягнення на користь ОСОБА_1 з Південної митниці Міндоходів на відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. (т.1 а.с.2-6).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Південної митниці Міндоходів №815-О від 16.09.2014 року, яким ОСОБА_1 з 17.09.2014 року був звільнений з займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, у звязку зі скороченням штатної чисельності відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Південної митниці Міндоходів середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.09.2014 року по 11.03.2015 року у розмірі 25867,50 грн. з утриманням податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, військового збору. Допущено негайне виконання рішення у частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 4482,72 грн. з утриманням податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, військового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (т. 2 а.с. 39-49).

Наказом Південної митниці Міндоходів №46-о від 27.04.2015 року, ОСОБА_1 з 18.09.2014 року був поновлений на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів (т. 2 а.с. 100).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов задоволено частково. Визнано протиправним наказ №815-О від 16.09.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з 17.09.2014 року з займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів, у зв'язку зі скороченням штатної чисельності відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Роздільна Південної митниці Міндоходів. Стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 22633,38 грн. за вирахуванням з цієї суми: суми вихідної допомоги, яку отримав ОСОБА_1 при звільненні, а також податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, військового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (т. 2 а.с. 127-134).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південної митниці ОСОБА_2 доходів і зборів України, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 181-185).

При цьому Вищий адміністративний суд України в тексті вказаної ухвали зазначив, що протиправність оскаржуваного наказу не є предметом оскарження Позивачем у касаційній скарзі, а тому зазначене питання не було предметом розгляду колегією суддів Вищого адміністративного суду України. Позивач у касаційній скарзі висловлював своє непогодження із визначеною судами величиною показника середньоденної заробітної плати, яка в подальшому суттєво вплинула на кінцевий розмір заборгованості отриманих ним сум коштів по заробітній платі за час вимушеного прогулу. Зокрема, судами, для визначення даного показника, було взято за сталу величину кількість календарних днів (61), при цьому не було надано правової оцінки таким діям. Разом з тим, суд апеляційної інстанції при визначенні загальної суми заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу взяв до уваги доводи заявника апеляційної скарги і застосував показник кількості днів такого прогулу робочі дні (154, замість визначених судом першої інстанції 176 календарних дні). В даному разі, суди не були обмежені правом витребувати у відповідача належним чином оформлену довідку. Проте суди попередніх інстанцій у повній мірі не зясували, що у період прогулу (з 17.09.2014 року по 27.04.2015 року) у позивача були відповідні види виплат. Посилання суду апеляційної інстанції на довідку №140 від 25.05.2015 року як на підставу зменшення розміру заборгованості по заробітній платі позивачу за час вимушеного прогулу не може свідчити на належність даного доказу, так як він не підтверджує факт отримання позивачем суми вихідної допомоги, отриманої ним при звільненні.

Саме зазначені питання є предметом дослідження під час розгляду даної справи Одеським окружним адміністративним судом.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Згідно пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Такий висновок суду відповідає п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів (із змінами і доповненнями).

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, Позивач розраховував суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу що підлягає стягненню виходячи з середньоденної заробітної плати, а не середньогодинної.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15.03.2016 року зазначив, що Позивач у касаційній скарзі висловив своє непогодження із визначеною судами величиною показника середньоденної заробітної плати, яка в подальшому суттєво вплинула на кінцевий розмір отриманих ним сум коштів по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

При цьому Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15.03.2016 року не зазначав про помилковість розрахунку судами попередніх інстанцій середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи з розміру середньоденної заробітної плати за 2 місяці що передували звільненню.

В обґрунтування розрахунків середньої заробітної плати що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу з урахуванням середньогодинної заробітної плати Позивач зазначив, що з табелів робочого часу за липень і серпень 2014 року вбачається, що Позивач працював змінами по 22 години за графіком, при якому на 4 календарні дні випадала одна робоча зміна (т. 2 а.с. 228). При цьому з табелів робочого часу вбачається, що норма робочого часу Позивача складає 176 годин в липні 2014 року та 168 годин в серпні 2014 року. Відповідно до листа ОСОБА_2 праці та соціальної політики № 9884/0/14-13/13 від 04.09.2013 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні в липні 2014 року 184 години, в серпні 2014 року 160 годин. У зв'язку з тим, що дані по робочим годинам в табелях робочого часу Позивача і в листі ОСОБА_2 праці та соціальної політики не співпадають, за відсутності відомостей про подальший облік робочого часу Позивача та нарахування премій за виконану роботу, суд вважає за доцільне розрахувати суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи з середньоденної заробітної плати.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки Одеської митниці ДФС № 470 від 10.07.2017 року, середня заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення за останні два календарних місяці (липень, серпень 2014 року) складає 4482,72 грн.

Відповідно до листа ОСОБА_2 праці та соціальної політики № 9884/0/14-13/13 від 04.09.2013 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», в липні 2014 року встановлено 23 робочих дні, в серпні 2014 року 20 робочих днів.

Таким чином середньоденна заробітна плата позивача складає 4482,72/(20+23)=208,50 грн.

Крім того зазначеним листом встановлена наступна кількість робочих днів: в вересні 2014 року 22; в жовтні 2014 року 23; в листопаді 2014 року 20; в грудні 2014 року 23.

ОСОБА_2 соціальної політики 10196/0/14-14/13 вiд 09.09.2014 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», встановлена наступна кількість робочих днів: в січні 2015 року 20; в лютому 2015 року 20; в березні 2015 року 21; в квітні 2015 року 21.

Кількість робочих днів вимушеного прогулу Позивача з 18.09.2014 року (17.09.2014 року - останній робочий день та дата звільнення Позивача) по 26.04.2015 року (27.04.2015 року день поновлення Позивача на посаді) складає 153 робочих дні (в вересні 2014 року 9, в жовтні 2014 року 23, в листопаді 2014 року - 20, в грудні 2014 року 23, в січні 2015 року 20, в лютому 2015 року 20, в березні 2015 року - 21, в квітні 2015 року 17 (з урахуванням вихідного дня 13.04.2015 року)).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 208,50*153=31900,5 грн.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки Великомихайлівського районного центра зайнятості від 18.07.2017 року в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року Позивач отримав дохід у вигляді допомоги по безробіттю у розмірі 21451,43 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з особового рахунку ОСОБА_1 від 25.07.2017 року за вересень 2014 року, в вересні 2014 року Позивачу, у зв'язку зі звільненням, була нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі 5142,80 грн.

Таким чином, враховуючи розмір доходу Позивача у вигляді допомоги по безробіттю та виплаченої вихідної допомоги, з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 31900,5-21451,43-5142,80=5306,27 грн.

З вирахуванням обов'язкової сплати податку на доходи фізичних осіб (18% - 955,13 грн.) та військового збору (1,5% - 79,59), сума до виплати становить 4271,55 грн.

Відповідач в своїх запереченнях зазначає, що для пропорційного розрахунку нарахованої за розрахунковий період премії слід загальну суму нарахованої премії (3008,45+1064,24 = 4072,69 грн.) поділити на суму робочих годин у розрахункових місяцях відповідно до графіку (176 год. у липні, 168 год. у серпні, 344 год загалом) і помножити на кількість відпрацьованих Позивачем годин у розрахунковому періоді (88 годин), тобто (4072,69/344) х 88 = 1041,85 грн. Таким чином, загальна сума нарахованого доходу Позивача за розрахунковий період склала 1589,26+1041,85=2631,11 грн. на 88 відпрацьованих годин, що складає 29,90 грн. на одну годину.

Проте суд не бере до уваги зазначені розрахунки, оскільки сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу Позивача була розрахована з урахуванням середньоденної заробітної плати, а не середньогодинної, і премія, отримана Позивачем за вказаний період, була включена до розрахунків у відповідності до Порядку № 100.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з Відповідача витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1278,90 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2. ст. 9 Закону України «Про судовий збір, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до абз. 3 п. 4 ч. 1 ст. 231 КАС України, ухвала суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини в якій зазначається розподіл судових витрат.

Судовий збір за подання касаційної скарги сплачувався не на рахунок Одеського окружного адміністративного суду, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Враховуючи, що суд касаційної наділений правом розподілу судових витрат, суд зазначає, що питання стягнення з Відповідача витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1278,90 грн. підлягає розгляду Вищим адміністративним судом України за відповідним клопотанням Позивача, а тому у стягненні витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1278,90 грн. слід відмовити.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що Відповідач не довів законності та обґрунтованості прийнятого ним рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 122, 159-163, 256 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.09.2014 року по 26.04.2015 року в розмірі 4271,55 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.