Справа № 800/307/17
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

05 жовтня 2017 року м. Київ справа № 800/307/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Юрченко В.П.,

Суддів: Борисенко І.В., Бившевої Л.І., Бухтіярової І.О., Приходько І.В.,

секретар судового засідання - Калінін О.С.,

за участю:

представників позивача - Лосіхіна О.О., Олареско М.І.

представника відповідача - Шумар В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження по адміністративній справі за позовною заявою Громадської організації «Жити чесно» до Верховної Ради України про визнання дій протиправними, визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ГО «Жити чесно» звернулась до Вищого адміністративного суду України як до суду першої інстанції з позовною заявою до Верховної Ради України (далі - ВР України, відповідач), у якій просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття за основу проекту Закону України «Про держані фінансові гарантії надання медичних послуг та лікарських засобів» №6327 від 10.04.2017 (далі - проект Закону №6327);

- визнати незаконними та скасувати рішення відповідача у формі прийнятого за основу проекту Закону №6327;

- зобов'язати уповноважену особу Комітету ВР України з питань соціальної політики, зайнятості та пенсійного забезпечення утриматись від підготовки проекту Закону №6327;

- зобов'язати відповідача здійснити повторне голосування про прийняття за основу проекту Закону №6327, із суворим дотриманням вимог законодавства України щодо особистого голосування.

До початку розгляду даної справи, відповідачем, подано, спершу, через канцелярію суду, а у судовому засіданні усно заявлено клопотання про закриття провадження у даній адміністративній справі з підстав не поширення адміністративної юрисдикції на дані правовідносини, які виключають публічно-правовий спір, так як позивач не є суб'єктом законодавчої ініціативи, а ВР України при прийнятті законів не виконує владно-управлінських повноважень.

Представник позивача заперечував проти задоволення даного клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши подані матеріали, колегія суддів Вищого адміністративного суду України з врахуванням правої позиції колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28.02.2017 (справа №21-3342а16), зазначає наступне.

Щодо першої та четвертої позовних вимог.

Акти, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, далі - КАС України). До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині третій статті 17 КАС України, а саме справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції (пункти 1- 4).

З огляду на наведене, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

За статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - ВР України. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 85 Основного Закону до повноважень ВР України належить прийняття законів.

Порядок роботи ВР України встановлюється Конституцією України та Регламентом ВР України (частина п'ята статті 83 Основного Закону).

Відповідно до частини другої статті 1 Регламенту, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року № 1861-VI «Про Регламент Верховної Ради України» (далі - Регламент), саме він визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до повноважень ВРУ, та порядок здійснення контрольних функцій ВР України.

Порядок внесення, реєстрації, оформлення та розгляду законопроектів врегульовано розділом ІV Регламенту під назвою «Законодавча процедура» з урахуванням особливостей розгляду законопроектів про внесення змін до Конституції України, встановлених главою 26 розділу V Регламенту.

Згідно із закріпленими у розділі ІV та главі 26 розділу V Регламенту нормами ВР України створені нею з числа народних депутатів України комітети ВРУ, обрані нею Голова ВР України та його заступники, народні депутати України в порядку і строки, визначені Регламентом, реалізують дії з розгляду законопроектів, які за змістом, способами, прийомами, цілепокладанням і юридичною природою є проявами (вираженням, властивостями) функції законотворення. Такі дії та прийняті на їх реалізацію рішення сутнісно не є (не можуть бути) управлінськими, а тому не підпадають під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Вказана позиція узгоджується з висновками Конституційного Суду України, рішення від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002, де імперативно визначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України ВР України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп/2002 у справі у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що при ініціюванні прийняття проектів законів та при їх прийнятті, ВР України не виконує владних управлінських функцій.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, вважаючи обґрунтованими доводи клопотання відповідача, приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту першого частини першої статті 157 КАС України, як такої, що не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства України.

Крім того, з урахуванням інших позовних вимог, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, зазначає наступне.

Згідно зі статтею 147 Конституції України Конституційний Суд України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні. Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Статтею 150 Конституції України встановлено, що до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» №2136-VIII від 13.07.2017 Конституційний Суд України (далі - Конституційний Суд або Суд) є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Згідно зі частиною 7 цього Закону до повноважень Суду, серед іншого, належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, тощо.

З урахуванням наведених норм, слід зазначити, що невідповідність Конституції України актів Верховної Ради України або порушення процедури їх прийняття може бути підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності, що тягне за собою неможливість розгляду у порядку адміністративного судочинства заявленої позовної вимоги.

Керуючись статтями 18, 71, 157, 160, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання Верховної Ради України задовольнити.

Провадження у справі за позовною заявою Громадської організації «Жити чесно» до Верховної Ради України про визнання дій протиправними, визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити Громадській організації «Жити чесно» про віднесення даної справи до юрисдикції Конституційного Суду України.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України та набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про її перегляд Верховним Судом України, якщо таку скаргу не було подано.

Заява про перегляд судового рішення може бути подана не пізніше 10 днів з дня ухвалення судового рішення безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий суддя В.П. Юрченко

Судді: І.В. Борисенко

Л.І. Бившева

І.О. Бухтіярова

І.В. Приходько