Справа № 302/660/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9699/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

07 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі Управління) про визнання дій Управління неправомірними щодо припинення виплати пенсії з 07.02.2017р.; зобов'язання Управління відновити з 07.02.2017 року виплату пенсії за інвалідністю, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено. Суд визнав неправомірними дії Управління щодо припинення виплати позивачу пенсії за віком з 07.02.2017р. та зобов'язав відповідача відновити з 07.02.2017р. виплату ОСОБА_2 пенсію за інвалідністю, призначену відповідно до Закону № 1058-IV.

З прийнятим рішення суду першої інстанції не погодився відповідач, подавши апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом неповністю зясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, що призвело до ухвалення постанови, яке не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскільки відповідно до ст. 47 Закону 1058-IV (в редакції, чинній з 01.04.2015) тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 та цієї ж статті в редакції чинній з 01.01.2016 у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, а також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. за №1774-УІІІ дію абзаців першого та другого ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» викладено в редакції - «тимчасово по 31.12.2017р. особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються". Тому вважає, що законних підстав для поновлення виплати пенсії немає. В цих правовідносинах, управління здійснювало свої повноваження у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Міжгірському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області з 24.11.2009 року, як інвалід ІІІ групи та одержувач пенсії з цих підстав відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач продовжує працювати на посаді судді Міжгірського районного суду Закарпатської області.

Як видно з матеріалів справи з 01 квітня 2015 року Управлінням призупинено виплату ОСОБА_2 пенсії по інвалідності.

Вважаючи зазначену відмову протиправною, позивач 07.08.2017р. звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов щодо поновлення позивачу виплати пенсії по інвалідності з 07.02.2017р., суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу». Вказана норма права не виконана, а тому з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу».

Між тим наведений висновок суду першої інстанції є невірним з наступних підстав.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено забезпечення суддів та передбачена виплата суддівської винагороди. Суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії за віком) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

ОСОБА_2 на час звернення до відповідача з наведеною заявою та продовжує працювати на посаді судді Міжгірського районного суду Закарпатської області.

Так, Законом № 213-VIII абзац 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-VI викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Законом України № 213-VIII частини третю - пяту статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII) було викладено в наступній редакції: «тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується».

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону № 213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ цей Закон набрав чинності з 01.04.2015.

Наведені зміни безпосередньо стосуються і позивача, якому і з наведеного часу припинено виплату пенсії за інвалідністю, що передбачена Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням змін, було встановлено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

08.06.2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення №4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, вказаним рішенням було визнано неконституційною заборону виплати з 01.04.2015 року і з 01.01.2016 року пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, у вказаному рішенні Конституційним Судом України визнано зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Законом України від 06.12.2016р. №1774-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» дію абзаців першого та другого ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» викладено в редакції - «тимчасово по 31.12.2017р. особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Таким чином, вказаним рішенням було визнано неконституційною заборону виплати з 01.04.2015 року і з 01.01.2016 року пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV особам, які працюють на окремих посадах, а саме на посаді судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання дій Управління неправомірними щодо припинення виплати пенсії з 07.02.2017р. та зобов'язання останнього відновити з 07.02.2017 року виплату пенсії за інвалідністю, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів зазначає, що обмеження, які встановлені до працюючих пенсіонерів, в тому числі на посадах суддів встановлені абзацам першим та другим ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 06.12.2016р. №№1774-УІІІ неконституційними не визнавалися і є чинними на час спірних правовідносин.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що оскільки позивач з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року продовжує працювати на посаді та на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", і в цей період стаття 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» містить застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії, то відповідачем правомірно зупинено виплату призначеної позивачу пенсії по інвалідності, як інваліду ІІІої групи загального захворювання на період 2017 року.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні спірних правовідносин колегією суддів також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Доводи апеляційної скарги є суттєвими в частині задоволення позовних вимог судом першої інстанції та апеляційним судом приймаються в якості належних.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міжгірського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити.

Скасувати постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року у справі №302/660/17 та прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Міжгірського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання до вчинення дій.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текс виготовлено 26.10.2017.