Справа № 219/8869/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Радченко Л.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року справа №219/8869/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., при секретарі Борисові А.А., за участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Бахмутського МВ ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_3 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року у справі № 219/8869/17 за позовом ОСОБА_4 до начальника Бахмутського МВ ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

14.08.2017р. ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до начальника Бахмутського МВ ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, в якій зазначила, що 05.08.2017 року в м.Бахмут відповідач, в особі начальника Бахмутського міського відділу Головного управління державної міграційної служби у Донецькій області ОСОБА_3, виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПН МДО № 052837 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ч.1 ст.203 КУпАП, при прийнятті якої відповідач виходив з того, що позивач, будучи громадянкою ОСОБА_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, по недійсній посвідці на постійне проживання, бо своєчасно не звернулась з питання обміну посвідки по досягненню 45 років.

Позивач вважає зазначену вище постанову протиправною, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Фабулою частини 1 статті 203 КУпАП як правопорушення передбачено, зокрема порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився.

Об'єктом цього правопорушення є правила перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України іноземців та осіб без громадянства.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією статтею, полягає у вчиненні таких діянь: порушенні іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився.

Позивачу, як громадянці ОСОБА_5, що виявила бажання проживати в Україні, 22 квітня 2011 року була видана посвідка на постійне проживання в Україні серії ДН № 581.

Питання щодо видачі посвідок іноземцям на постійне проживання в Україні врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983».

Відповідач у своїй постанові вказує, що позивачем порушений п. 9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання, яким передбачено, що посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Позивачу 24 листопада 2016 року дійсно виповнилося 45 років і, оскільки остання у встановлений термін не обміняла посвідку, то на думку відповідача вона вчинила адміністративне правопорушення і є підстави для накладання на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Однак відповідач не врахував, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Вважає, що вказані обставини не доведені відповідачем з огляду на наступне.

У посвідці на постійне проживання, виданій на ім'я позивача відповідачем, стоїть відмітка «безстроково» і будь-яких пам'яток чи застережень не зазначено. Вказана обставина надавала позивачу упевненість у дійсності посвідки і не викликала сумніву щодо її дійсності. Ніяких посилань не необхідність її обміну в ній не міститься.

Разом із тим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №251 затверджено «Технічний опис бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання», де у п. 1 вказується, що бланки посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання мають вигляд зшитої нитками книжечки в м'якій обкладинці розміром 125 х 88 міліметрів, обсягом відповідно 12 і 8 паперових сторінок.

Пунктом 9 передбачено, що фарбою чорного кольору на правому форзаці має бути надруковано: 1) на бланку посвідки на постійне проживання (додаток 2):слова "СЛІД ПАМ'ЯТАТИ", нижче - текст: «Посвідка підлягає обміну в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку.»

Проте відповідач видав позивачу посвідку без вказаного попередження, тим самим сам допустив порушення вимог вказаної постанови КМУ, чим значною мірою сприяв вчиненню правопорушення.

Також, у приміщенні відповідача висять різні інформаційні стенди, де викладена різноманітна інформація стосовно прав та обов'язків громадян, однак відсутнє посилання на необхідність обміну посвідки у зв'язку з досягненням відповідного віку.

Таким чином, відповідач не довів до відома належним чином положення нормативно - правового акту, який визначає обов'язок заміни довідки на постійне проживання у зв'язку з досягненням відповідного віку.

Вважає,що зазначені обставини є підтвердженням відсутності умислу з боку позивача на вчинення вказаного правопорушення.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 7 постанови "Про застосування судами Конституції України" від 01.11.96 р., згідно з ч. 2 ст. 57 Конституції є нечинними, а отже, не можуть застосовуватись ті закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, які не доведені до відома населення у встановленому законом порядку. Це означає, що судове рішення не може ґрунтуватись на не оприлюднених нормативно-правових актах.

Враховуючі вищевикладене вважає, що постанова серії ПН МДО № 052837 від 05 серпня 2017 року про адміністративне правопорушення винесена з порушеннями її прав та чинного законодавства України, є необґрунтованою та незаконною через те, що недоведений умисел з боку позивача на вчинення правопорушення, а тому вона підлягає скасуванню.

Позивач просив визнати постанову серії ПН МДО № 052837 від 05.08.2017р. про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КпАП України протиправною та скасувати її.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року у справі № 219/8869/17 позов задоволено. Визнано постанову серії ПН МДО № 052837 від 05.08.2017р. про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КпАП України відносно ОСОБА_4 протиправною та скасовано її.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що підставою для оскарження постанови суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що із копії постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МДО № 052837 відносно ОСОБА_4 вбачається, що 05.08.2017р. об 10-00год., громадянка ОСОБА_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, по недійсній посвідці на постійне проживання, бо своєчасно не звернулась з питання обміну посвідки по досягненню 45 років, чим порушила п.9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання, затрудженого ПКМУ № 251 від 28.03.2012р., тобто скоїла адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203КпАП України, за що на ОСОБА_4 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Згідно паспорта серії 14 16 589214 виданого 20.12.2016р., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою РФ.

Відповідно до посвідки на постійне проживання серії ДН № 581 від 22.04.2011р., яка видана безстрокова, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у 2011р. приїхала з ОСОБА_5 та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наступним.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.203КпАП України передбачена за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чиє підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.279 КпАП України посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягується до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки .

Статтею 280 КпАП України встановлені обставини, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова не в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КпАП України, оскільки, відповідачем не надано належних відомостей про дотримання порядку розгляду справи, у т.ч. про розяснення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, про її права та обовязки, і постанова таких відомостей не містить.

Також, і протокол про адміністративне правопорушення, і оскаржувана постанова складені в один день 05.08.2017р. З огляду на вищевикладене, оскаржувана постанова винесена з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема, користуватися кваліфікованою юридичною допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення від 05.08.2017р. відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.203 КпАП України не зазначено, які норми законодавства були порушенні останньою, між тим, в оскаржуваній постанові зазначено про порушення такою особою п.9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання, затрудженого ПКМУ № 251 від 28.03.2012р., що, також, свідчить про порушення прав ОСОБА_4 на захист. При цьому, у вказаній постанові не точно зазначено найменування Порядку, який було порушено.

Також, в оскаржуваній постанові не повністю викладена суть адміністративного правопорушення , у т.ч., не зазначені реквізити посвідки на постійне проживання, дата її видачі, наявність всіх реквізитів, передбачених Технічним описом бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затв.ПКМУ № 251 від 28.03.2012р. , у т.ч. щодо строків обміну посвідки по досягненню особою 45 річного віку.

Між тим, з наданої позивачем копії посвідки на постійне проживання вищезазначені реквізити відсутні.

Також, з наданих стороною позивача копій листа від 20.03.2017р. на адресу голови Державної міграційної служби України та листа ГУ в Донецькій області ДМС України від 14.04.2017р. вбачається, що сторона позивача зверталася до відповідних установ для розяснення порядку обміну посвідки на постійне проживання.

Між тим, при прийнятті оскаржуваної постанови вищезазначене не було враховано, як і не було встановлено про наявність умислу в діях ОСОБА_4

У зв'язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку, матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення випливає, що відповідачем при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про адміністративне правопорушення. При притягненні до адміністративної відповідальності не з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на запитання представника позивача, відповідач пояснив, що протокол та постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 склала відповідна особа відділу. Він особисто тільки підписав постанову.

Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було порушено право позивача на захист та субєктом владних повноважень не надано і судом не встановлено достатніх доказів винуватості позивача, тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорювань постанову слід визнати протиправною та скасувати її.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу начальника Бахмутського МВ ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_3 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року у справі № 219/8869/17 - залишити без задоволення. Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року у справі № 219/8869/17 за позовом ОСОБА_4 до начальника Бахмутського МВ ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 27 жовтня 2017 року.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_7