Справа № 808/1798/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року о 15 год. 08 хв.Справа № 808/1798/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

Головуючого- судді Стрельнікової Н.В.

суддів Бойченко Ю.П..

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Батигіна О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2

до: Міністерства юстиції України

треті особи: ОСОБА_3 України, Державне підприємство «Національні інформаційні системи»

про: визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб: ОСОБА_3 України, Державного підприємства Національні інформаційні системи, в якому (з урахуванням уточнень вх. №18649 від 29.06.2017), просить визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства Юстиції України № 1247/5 від 13.04.2017р. «Про анулювання доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2017 задоволено клопотання позивача про забезпечення позову, зупинено дію наказу Міністерства юстиції України №1247/5 від 13.04.2017.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та додаткових письмових поясненнях (вх. №23552 від 28.08.2017, вх. №25838 від 22.09.2017) просили позов задовольнити.

В обґрунтування позову зазначили, що на підставі акту камеральної перевірки проведеної Міністерством юстиції України від 07.04.2017 відповідачем прийнято спірний наказ № 1247/5 від 13.04.2017, яким анульовано доступ позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З порушеннями, які зазначені в акті перевірки не погоджуються, а санкцію, яка застосована до позивача вважають неправомірною та такою, що суперечить нормам законодавства.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених в письмових запереченнях (вх. № 23556 від 28.08.2017 та додаткових письмових поясненнях (вх. №24486 від 07.09.2017, вх. №27351 від 09.10.2017), серед іншого зазначає, що спірний наказ прийнято відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідно до Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації Постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представники ОСОБА_3 палати України підтримали у судовому засіданні позовні вимоги позивача.

Представник Державного підприємства «Національні інформаційні системи» надала письмові пояснення на адміністративний позов (вх. №23653 від 28.08.2017), зокрема посилається на те, що підприємство є технічним адміністратором Державного реєстру прав та не уповноважене на прийняття владно-управлінських рішень, а лише безпосередньо їх виконує. Так, державним підприємством «НАІС» на виконання п.3 наказу Міністерства юстиції України №1247/5 від 13.04.2017 були здійсненні заходи щодо анулювання доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, та третіх осіб, розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозвязку, встановив наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_2 веде нотаріальну діяльність, відповідно до Свідоцтва №2963 виданого Міністерством Юстиції України від 24.03.1998 р. (а.с. 45 т.1).

13.02.2017 за №04/4-04/911 начальником Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області внесено подання до Міністерства Юстиції України щодо порушень з боку державного реєстратора приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2

Відповідно до Наказу Міністерства Юстиції України №1038/7 від 31.03.2017, Комісією проведено камеральну перевірку державного реєстратора приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 з питань дотримання законодавства щодо проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за результатом якого складено Довідку від 07.04.2017 (а.с.50-52 т.1).

Вказаною Довідкою Комісією, що проводила вказану перевірку запропоновано анулювати доступ державного реєстратора приватного нотаріуса - Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наказом Міністерства Юстиції України №1247/5 від 13.04.2017 (а.с. 49 т.1), на підставі Довідки від 07.04.2017, анульовано доступ державного реєстратора приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись із вказаним вище наказом позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Як свідчить зміст спірного Наказу №1247/5 від 13.04.2017, його прийнято відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (далі Закон №1952-IV), Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №990 від 21.12.2016 (далі Порядок №990).

Закон №1952-IV регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Частиною 1 статті 37-1 Закону №1952-IV, передбачено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав.

У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб'єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок та критерії, за якими здійснюється моніторинг, визначаються Кабінетом Міністрів України. (ч.4 ст. 37-1 Закону №1952-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та частини четвертої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації №990 від 21.12.2016 (далі Порядок №990).

Вказаним Порядком №990, визначено процедуру здійснення Міністерством юстиції України контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до зазначених норм контроль у сфері державної реєстрації здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації державними реєстраторами, уповноваженими особами субєктів державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації встановлений у відповідних підзаконних актах, зокрема в Порядку Державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2016 №359/5, та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок №1127).

Пунктом 2 Порядку №990 визначено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і обґрунтованих подань територіальних органів Мінюсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

У разі виявлення, під час розгляду скарг, обґрунтованих подань чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації, контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки.

Разом з тим, як вбачається із змісту Довідки від 07.04.2017, більшість порушень стосуються іншого порядку, а саме «Порядку ведення державного реєстру прав на нерухоме майно» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 (далі Порядок №1141), яким визначено процедуру ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Між тим, у контексті окремих порушень, зафіксованих у Довідці за результатами камеральної перевірки від 07.04.2017 судом зясовано наступне.

- виявлено, що після проведення державної реєстрації припинення обтяження на об'єкт нерухомого майна за заявою № 20099464, поданою ОСОБА_4 (прийнято рішення про державну реєстрацію від 16.12.2016р. № 32982964 та сформовано витяг від 16.12.2016р. № 76103161) заяву задоволено не було (задоволення заяви відбулося лише 27.12.2016р.) проте 22.12.2016р. державним реєстратором ОСОБА_2 здійснювався пошук та формувалася інформація з Державного реєстру прав, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта та адреси (індексний номер документа - 76650668), а також щодо обєкту за іншою адресою (індексний номер документа 76650375), які не стосуються державної реєстрації обтяжень за заявою № 20099464.

В обґрунтування цього порушення представником відповідача пояснено, що ч. 1 ст. 10 Закону №1952-ІV визначено чіткий строк для проведення реєстраційної дії, по закінченню якого жодних дій з заявою не повинно вчинятися.

Щодо вказаного порушення, по-перше Комісією, яка здійснювала перевірку не зазначено в Довідці які саме норми діючого законодавства порушені позивачкою. Крім того, суд погоджується з поясненнями позивача, що особа, яка подала заяву могла не зявитися вчасно, що й унеможливило задоволення заяви у встановлені строки через вихідні та святкові дні та з незалежних від нотаріуса причин.

-виявлено, що згідно з підпунктом 2 пункту 20 Порядку №1141 з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо об'єкта нерухомого майна, в тому числі площу об'єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова), при цьому, при проведені державної реєстрації речових прав з відкриттям розділу на об'єкт нерухомого майна, (розділ № 01), відсутня інформація про загальну площу об'єкта нерухомості.

На обґрунтування своєї позиції по цьому порушенню представником відповідача вказано, що за відсутності загальної площі обєкту нерухомості нотаріусом було свідомо не враховано вимоги пп. 2 п. 20 Порядку №1141, проведено державну реєстрацію та не внесено необхідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у повному обсязі.

Як пояснила позивачка та її представник, розділ № 01 був відкритий приватним нотаріусом ОСОБА_2 на наступний обєкт нерухомості: тип об'єкта нерухомого майна прим. ІІІ першого поверху, прим. І підвалу. В той час як технічний паспорт був виготовлений та виданий на все нежитлове приміщення ІІІ, а при цьому конкретна загальна площа обєкту нерухомості прим. ІІІ першого поверху, прим. І підвалу не була виділена. Нотаріус не має спеціальних знань, повноважень та компетенції для того, щоб самостійно вираховувати та виділяти площу обєкта нерухомого майна. Тому при реєстрації не вказувалась загальна площа, щоб уникнути помилкового (незаконного) визначення площі. Більш того, вимоги норми на яку йде посилання в Довідці, а саме пп.2 п. 20 Порядку №1141 стосуються виключно реєстрації права власності, в той час як позивачем здійснювалася реєстрація іншого права - права оренди. На підтвердження позивачем надано скріншот електронної заяви №17985731 від 04.08.2016; копію договору оренди від 04.08.2016; копію технічного паспорту на обєкт оренди (а.с.101-114 т.1).

-виявлено, що відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав (крім іпотеки) проводиться у строк що не перевищує п'яти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав. При цьому, під час проведення держаної реєстрації іншого речового права - оренди, за заявою № 18214358 від 19.08.2016, державним реєстратором ОСОБА_2 було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 31131593 від 29.08.2016, що свідчить про проведення державної реєстрації на 9 робочий день з порушенням частини 1 статті 19 Закону.

Представник відповідача в обґрунтування цього порушення вказав, що як слідує з позовної заяви, відповідну заяву було прийнято 19.08.2016, отже строк її розгляду 26.08.2016. Проте, позивачкою було порушено строк розгляду заяви на 1 день.

Щодо цього порушення, судом зясовано, що заява №18214358 була зареєстрована 19.08.2016 у пятницю, наступний день 20.08.2016 та 27.08.2016 була субота, а 21.08.2016 та 28.08.2016 - неділя. Ці дні не вважаються робочими та в ці дні позивач не працювала. 24 серпня 2016 - державне свято День незалежності України, тобто це неробочий день. Тому з робочих днів залишаються лише 22,23,25,26,29 серпня. Тобто рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 31131593 було прийнято на пятий робочий день, що не порушує частини 1 статті 19 Закону.

-виявлено, що згідно статті 10 Закону Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Відповідно до пункту 56 Порядку №1141, реєстраційна справа є формою групування документів, що були видані, оформлені під час проведення державної реєстрації прав на обєкт нерухомого майна, на який відкрито таку реєстраційну справу. У разі проведення державної реєстрації прав нотаріусом з оригіналів поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів та копій документів, які предявляються для державної реєстрації прав, нотаріус виготовляє електронні копії шляхом сканування, які розміщує у відповідному розділі Державного реєстру прав. За результатами розгляду заяв, перелік яких викладено на стор.3 Довідки, у відповідному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не розміщені скановані копії документів необхідних для проведення державної реєстрації прав, тим самим була порушена норма діючого законодавства.

З пояснень представника позивача зясовано, що зазначені у довідці заяви були реєстраційними діями, повязаними з реєстрацією інших речових прав (іпотек) та обтяжень (заборони) у звязку з посвідченням договорів іпотек, які зазвичай викладаються на 10-20 сторінках. Всі ці договори сканувались, але можливо з технічних причин не були передані на сервер.

Представник відповідача, обґрунтовуючи позицію Міністерства юстиції України з приводу цього порушення, вказав, що витребування необхідних копій документів є правом комісії, однак розміщення сканованих копії документів наданих для державної реєстрації є обовязком державного реєстратора.

З цього приводу суд зазначає, що п.8 Порядку №990 зокрема передбачено, що під час проведення камеральної перевірки комісія має право: витребувати у субєкта державної реєстрації, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, у державного реєстратора копії документів в паперовій формі, відомості про які містяться в реєстрах, проте відсутні виготовлені шляхом сканування електронні копії таких документів у реєстрах. Тобто, фактично допускається ймовірність відсутності сканованих копій з причин незалежних від нотаріуса. Суд також зауважує, що відповідач вказуючи відповідне порушення не наводить доказів на підтвердження наявності вини саме позивача.

-виявлено, що під час розгляду заяв (згідно переліку у Довідці) до запису про нерухоме майно державним реєстратором не внесені наявні відомості про складові частини обєкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літери), тим самим порушивно Порядок ведення реєстру, а саме підпункт 2 пункту 20 Порядку №1141.

В обґрунтування цього порушення представником відповідача вказано, що інформація про господарські будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці, підлягає обовязковому внесенню до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в залежності від призначення, до вкладки «Складові частини обєкта нерухомого майна» або до вкладки «Опис обєкта нерухомого майна».

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 20 Порядку №1141 до запису про нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна вносяться такі відомості:

тип обєкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення);

призначення обєкта (житловий або нежитловий);

площа обєкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова);

відомості про складові частини обєкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєна літера, площа об'єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов'язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю).

адреса нерухомого майна.

Юридичне визначення того, що є приналежністю головної речі, що є складовою частиною речі і що є складною річчю надається у ст. ст. 186 188 Цивільного кодексу України. Зокрема приналежністю є річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням.

Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Складною річчю є сукупність речей, які утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням.

Враховуючи норми ст. 186, 380, 381 ЦК України сараї (хліви), гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, сміттєзбірники тощо визначені господарськими будівлями; колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо - господарськими спорудами. У звязку з цим не є правильним внесення відомостей про господарсько-побутові будівлі та споруди (сарай, гараж, вбиральня, водогін, замощення, паркан тощо) до складових частин об'єкта нерухомого майна.

- виявлено, що за результатом розгляду заяв, перелік яких наведено в Довідці, державним реєстратором - нотаріусом були допущені порушення, а саме: під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки до запису про нерухоме майно не внесені відомості про дату державної реєстрації земельної ділянки, найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки та місцезнаходження земельної ділянки, тим самим порушено Порядок ведення реєстру.

Як встановлено судом із пояснень позивачки, ця технічна помилка при проведенні державної реєстрації нерухомого майна, була виявлена нею самостійно ще до проведення камеральної перевірки. Однак, оскільки це 11 земельних ділянок, які були передані власником ОСОБА_5 в іпотеку ПАТ «ПУМБ», то згідно умов договору, для виправлення цієї помилки необхідно було взяти дозвіл ПАТ «ПУМБ» на внесення змін до цих розділів, але ПАТ «ПУМБ» такого дозволу не надало, повідомивши, що це жодним чином не порушує його прав та інтересів.

- виявлено, що за результатами розгляду заяв (згідно з переліком зазначеним у Довідці) згідно даних Державного реєстру прав, не стягнута плата за внесення змін до Державного реєстру прав (у розмірі 51грн.).

Як пояснила позивачка плата за внесення змін до Державного реєстру прав у розмірі 51грн. була стягнута, але відповідно до листа Головного управління юстиції у Запорізькій області № 05-27/232 від 11.01.2013 ця плата сплачувалась на рахунок Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України. Щомісяця на адресу позивача приходили такі рахунки та нотаріусом перераховувались відповідні суми, а тому на момент проведення реєстраційних дії відповідних квитанції зі сплатою 51 грн. не було та в заявках вони не зазначались.

Представник відповідача в обґрунтування виявленого порушення вказав, що у позивача відсутні правові підстави для самостійного перерахування сум державного мита на рахунок ДП «Інформаційний центр». Квитанції або документи, які підтверджують сплату державного мита повинні бути надані нотаріусу заявником. Однак суд зазначає, що перевіркою було встановлено порушення у вигляді не стягнення плати за внесення змін до Державного реєстру прав, що спростовується поясненнями позивача та його представника і наданими ними документами. Іншій механізм стягнення в даному випадку не має наслідком вчинення позивачем відповідного порушення.

- виявлено, що за проведення державної реєстрації права власності (згідно даних Державного реєстру прав) стягнуто адміністративний збір, що відмінний від встановленого законодавством:

1) за проведення державної реєстрації права власності по заявам, перелік яких наведено в Довідці, стягнуто адміністративний збір у розмірі 119 грн., що відмінний від обовязкового 730,8 грн., оскільки за державну реєстрацію права власності для юридичних осіб щодо обєктів нерухомого майна площею понад 500 кв.м. стягувалося 0,6 мінімальної заробітної плати;

2) за проведення державної реєстрації права власності за заявою від 08.04.2015 №10950929 стягнуто адміністративний збір у розмірі 119 грн, що відмінний від обовязкового 1 705,2 грн., оскільки за державну реєстрацію права власності для юридичних осіб щодо обєктів нерухомого майна площею понад 500 кв.м. стягувалося 1,4 мінімальної заробітної плати;

3) за проведення державної реєстрації права власності за заявою від 27.04.2015 №11177250 стягнуто адміністративний збір у розмірі 80,90 грн., а за заявою від 28.04.2015 №11192887 стягнуто адміністративний збір у розмірі 85,26 грн., що відмінний від обовязкового 121,8 грн., оскільки за проведення державної реєстрації права власності для фізичних осіб щодо земельних ділянок стягувався адміністративний збір у розмірі 0,1 мінімальної заробітної плати.

Як пояснила позивачка, всі ці ставки адміністративного збору були визначені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 №191-VІІІ, який набрав чинності 05.04.2015. Реєстраційні дії за заявками №10950579, №10951306, №10950929 (пункти 1 та 2) проводилися 08.04.2015, тобто через три дні після набрання чинності цим законом. Ніяких пояснень щодо застосування нового адміністративного збору ще не було, це були зовсім нові плати, не фіксовані, як раніше та розраховувались інакше, ніж то було на протязі двох років поспіль. Тому адміністративний збір було стягнуто у тому розмірі, у якому збір стягувався до набрання чинності цього закону.

По заяві від 27.04.2015 №11177250 (третій пункт порушення) сума адміністративного збору у розмірі 80,90 грн. була вказана помилково, такої суми адміністративного збору взагалі не існує, це технічна помилка, а насправді було сплачено 121,8 грн. адміністративного збору.

- виявлено, що за проведення державної реєстрації права власності (згідно даних Державного реєстру прав) стягнуто адміністративний збір, що відмінний від встановленого законодавством:

1)за проведення державної реєстрації права власності за заявою стягнуто адміністративний збір у розмірі 85,26 грн., що відмінний від обовязкового 243,6грн., оскільки за державну реєстрацію права власності для фізичних осіб щодо розташованих на земельних ділянках обєктів нерухомого майна площею більше 200 кв.м. стягується 0,2 мінімальної заробітної плати;

2) за проведення державної реєстрації права власності за заявами стягнуто адміністративний збір у розмірі 85,26 грн., що відмінний від обовязкового 121,8 грн., оскільки за державну реєстрацію права власності для фізичних осіб щодо розташованих на земельних ділянках обєктів нерухомого майна площею до 200 кв.м. стягується 0,1 мінімальної заробітної плати.

Суд, звертає увагу, що відповідачем викладене порушення без зазначення конкретних норм законодавства.

З пояснень позивача зясовано, що у першому випадку проводилась державна реєстрація права власності на житловий будинок загальною площею 220,8 кв.м, але цю заяву подавав тільки один зі співвласників цього майна, у якого була у власності частка, яка при розрахунку менша за 100 кв.м, тому було стягнуто 85,26 грн., відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 року №191-VIII.

У другому випадку аналогічна ситуація, подали такі заяви про реєстрацію права власності тільки один зі співвласників, частка майна у якого менша за 100 кв.м, тому було стягнуто 85,26 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано скріншоти електроних заяв, копії договорів та копію Свідоцтва про право на спадщину за законом.

-виявлено, що за результатами розгляду заяв (згідно даних Державного реєстру прав) за проведення державної реєстрації прав не стягнуто адміністративний збір (у розмірі 73,08 грн.), передбачений законодавством, оскільки за державну реєстрацію права оренди земельної ділянки стягується 0,06 мінімальної заробітної плати.

Стосовно вказаного порушення, Комісією в даному пункті не зазначається, що саме порушено позивачкою, яким нормам законодавства не відповідають її дії.

Як стверджує позивач у своєму позові, заяви подавалися на державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, де в супровідних документах вказані договори оренди, що були укладені до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952 IV, тому адміністративний збір не стягувався. Так відповідно до п.8 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» звільняються від сплати адміністративного збору під час проведення державної реєстрації речових прав фізичні та юридичні особи під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені до проведення державної реєстрації прав у порядку визначеному цим Законом.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано до матеріалів справи скріншоти електроних заяв та копії договорів, які містяться у справі.

- виявлено, що за результатами розгляду заяви від 07.04.2016 №16416744 (згідно даних Державного реєстру прав) за проведення державної реєстрації прав стягнуто адміністративний збір, що не передбачений законодавством, тому, що права виникли та зареєстровані до набрання чинності Закону.

З цього приводу позивачка вказала, що за вказаною заявою сума адміністративного збору була вказана помилково, це є технічною помилкою.

- виявлено, що згідно з даними Державного реєстру прав за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.01.2016 № 15385707 за проведення державної реєстрації права власності стягнуто плату за надання інформації з Державного реєстру прав (у паперовій формі) у розмірі 120грн. - відмінну від обовязкової, оскільки за надання інформації з Державного реєстру прав у паперовій формі стягується 0,025 розміру мінімальної заробітної плати (з округленням до гривні) та складає 34 грн.

Представник відповідача в обґрунтування цього порушення вказує, що у разі отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у паперовій формі у період з 01.01.2016 по 02.11.2016 заявник повинен був сплачувати плату у розмірі 34 грн., проте позивачкою було стягнуто плату у розмірі 120 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1204 від 21.11.2012, яка втратила чинність 01.01.2016.

Із пояснень позивача зясовано, що заява за № 15385707 була зареєстрована 27.01.2016 року у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємцеві були надані всі необхідні квитанції для оплати ще у грудні 2015 року, коли стягувалась плата за надання інформації з Державного реєстру прав у розмірі 120 грн. Спадкоємець зявився за видачею свідоцтва про право на спадщину тільки в січні, коли вже було потрібно сплачувати за ту саму послугу лише 34 грн.

-виявлено, що за результатами розгляду заяв (вказаних у Довідці) (згідно даних Державного реєстру прав) нотаріусом проведена державна реєстрації прав житлового будинку та земельної ділянки відповідно, без стягнення адміністративного збору, тому, що права виникли та зареєстровані до набрання чинності Закону. Але, згідно даних Державного реєстру прав, 14.01.2016 протягом 2 годин проведена реєстрація переходу права власності на житловий будинок та земельну ділянку відповідно. Таким чином, в порушення пункту 1 статті 19 Закону, заявнику було видано документи за результатами заяв у сфері державної реєстрації прав у строки, менші ніж ті, з урахуванням яких ним сплачено адміністративний збір за державну реєстрацію прав.

З викладеного вбачається, що державним реєстратором нотаріусом, по заявам (вказаним у Довідці) не стягнуто адміністративний збір (у розмірі 6890грн.), передбачений законодавством, оскільки за державну реєстрацію права власності (крім випадків державної реєстрації права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс) протягом 2 годин, крім вихідних та святкових днів, з моменту прийняття заяви стягується 5 мінімальних заробітних плат (стаття 34 Закону).

Із пояснень позивача зясовано, що за заявами від 14.01.2016 №№ 15267647, 15268034 дійсно не стягувався адміністративний збір, тому що права виникли та зареєстровані до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952 IV, відповідно до п.8 ст. 34 якого, звільняються від сплати адміністративного збору під час проведення державної реєстрації речових прав фізичні та юридичні особи під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені до проведення державної реєстрації прав у порядку визначеному цим Законом. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» забороняється видавати заявнику документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав у строки, менші, ніж ті, з урахуванням яких ним сплачено адміністративний збір. Як зазначає позивачка до нотаріуса громадяни звернулися не за реєстраційною дією, а за посвідченням договору купівлі-продажу. Заявнику в даному випадку не видавалося жодних документів, а реєстрація була зроблена для наповнення даних у Державному реєстрі речових прав та для посвідчення договору купівлі-продажу.

Суд погоджується з твердженням позивача та його представника, що порушення, які зазначені у Довідці, носять здебільшого технічний характер.

Ознак, які свідчили б про неправомірне заволодіння чи захоплення чужого нерухомого майна внаслідок здійснених приватним нотаріусом ОСОБА_2 реєстрацій речових прав на нерухоме майно Довідкою не встановлено.

Також відповідачем не надано доказів наявності скарг на дії нотаріуса (позивача), як державного реєстратора.

Відповідно до п.8 Порядку №990 під час проведення камеральної перевірки комісія має право: 1) ознайомлюватися з електронними копіями документів, на підставі яких проводилися реєстраційні дії та які розміщені у реєстрах, а також з документами, створеними за допомогою програмних засобів ведення реєстрів; 2) витребувати у суб'єкта державної реєстрації, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, у державного реєстратора копії документів в паперовій формі, відомості про які містяться в реєстрах, проте відсутні виготовлені шляхом сканування електронні копії таких документів у реєстрах; 3) вимагати від державних реєстраторів, уповноважених осіб суб'єктів державної реєстрації надання пояснень.

До суду не надано доказів того, що під час проведення камеральної перевірки суб'єктом владних повноважень вживались будь-які заходи щодо перевірки порушень, які виявлено на підставі даних реєстру, у тому числі відповідачем не запитувались копії документів на паперових носіях, пояснення суб'єкта перевірки, тощо.

До суду також не надано будь-яких доказів щодо підтвердження наявності виявлених порушень.

Частиною 2 статті 37-1 Закону №1952-IV встановлено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:

1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав;

4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;

5) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації прав.

Виходячи із вищенаведеної норми ч. 2 ст. 37-1 Закону №1952-IV, рішення Міністерства юстиції України про анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав повинно бути вмотивованим.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім вимогам ч.3 ст.2 КАС України (пункт 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 6 березня 2008 року N 2).

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Суд зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення у формі наказу № 1247/5 від 13.04.2017 «Про анулювання доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» на підставі довідки про результати камеральної перевірки відповідачем порушено принципи обґрунтованості та гласності.

Зокрема, принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи.

Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Суб'єкт владних повноважень повинен застосовувати принцип гласності, приймаючи рішення, що матиме вплив на права, свободи чи інтереси особи, особливо, якщо це рішення може мати несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймають рішення, має право бути вислуханою суб'єктом владних повноважень: вона може наводити обставини та докази на їх підтвердження, правові аргументи тощо.

Як встановлено судом, відповідачем при проведенні камеральної перевірки, складенні довідки та винесення оскаржуваного наказу не забезпечено участі позивача у процесі прийняття рішення шляхом можливості надати пояснення, а також відповідачем не досліджено усі документи, які мали значення при прийнятті спірного рішення та які надані до суду.

Більш того, як свідчить зміст наказу № 1247/5 від 13.04.2017 «Про анулювання доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», у ньому взагалі відсутній виклад обставин, що зумовили його прийняття. Зазначений наказ містить виключно посилання на Довідку від 07.04.2017, що зумовлює висновок про прийняття відповідачем невмотивованого рішення в розумінні ч. 2 ст. 37-1 Закону №1952-IV.

Окрім того, судом встановлено, що при призначенні та проведенні моніторингу та камеральної перевірки відповідач керувався приписами ст.37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та аналогічної за змістом ст.34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якими доповнено відповідні закони згідно із Законом № 1666-VIII від 06.10.2016, а також розробленим на їх виконання Порядком здійснення контролю у сфері державної реєстрації, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 990 від 21 грудня 2016 року.

Суд зазначає, що за загальновизнаними принципами права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Проте надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Вказана позиція суду узгоджується із позицією, викладеною у Рішенні Коституційного суду України від 9 лютого 1999 року у справі №1-7/99.

Однак приписи ст.37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 990 від 21 грудня 2016 року не містять норми, яка б передбачала право Міністерства юстиції України здійснювати моніторинг або проводити перевірки реєстраційних дій, вчинених державними реєстраторами або суб'єктами державної реєстрації прав до моменту набрання чинності вищевказаними правовими нормами.

Тобто, право Міністерства юстиції України щодо здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав обмежено проведенням моніторингу та призначенням камеральних перевірок реєстраційних дій, вчинених суб'єктами державної реєстрації прав та державними реєстраторами до набрання чинності приписами ст.37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 990 від 21 грудня 2016 року.

За таких обставин, за загальновизнаним принципом дії нормативно-правового акту у часі, дія наведених норм починається із моменту набрання ними чинності і не розповсюджується на правовідносини, які існували до набрання ними чинності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

З огляду на вищевикладене суд дійшов до висновку про те, що наказ Міністерства юстиції України наказ № 1247/5 від 13.04.2017 «Про анулювання доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» прийнято з порушеннями вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку №990.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів належним чином обґрунтованості наказу Міністерства юстиції України № 1247/5 від 13.04.2017 «Про анулювання доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання та доводяться матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1247/5 від 13.04.2017 «Про анулювання доступу держаного реєстратора приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст. 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст. 167, 186 КАС України.

ОСОБА_6 Стрельнікова

Суддя Ю.П. Бойченко

Суддя М.С. Лазаренко