Справа № 810/3157/17
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

25 жовтня 2017 року № 810/3157/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління МВС України в Київській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління МВС України в Київській області щодо відмови у нарахуванні йому грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 29 квітня 1986 року по 01 травня 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу в розмірі 100,04 карб.; добових у розмірі 10,50 карб.; премії у розмірі 500,00 карб. відповідно до постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРП № 524-156 від 07.05.1986, постанови Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986, постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 та видачі відповідної довідки про грошове утримання з урахуванням перерахунку і врахуванням раніше оплаченої заробітної плати з коефіцієнтом 4,3 за роботу в зоні відчуження з якої раніше нараховувалась пенсія для пред'явлення до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії;

- зобов'язати Головне управління МВС України в Київській області провести нарахування та виплату йому грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 29 квітня 1986 року по 01 травня 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу в розмірі 100,04 карб.; добових у розмірі 10,50 карб.; премії у розмірі 500,00 карб. відповідно до постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРП № 524-156 від 07.05.1986, постанови Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986, постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 та видачі відповідної довідки про грошове утримання з урахуванням перерахунку і врахуванням раніше оплаченої заробітної плати з коефіцієнтом 4,3 за роботу в зоні відчуження з якої раніше нараховувалась пенсія для пред'явлення до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.09.2017 залишено позовну заяву без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви до 25 жовтня 2017 року.

Так, у вказаній ухвалі судом було зазначено, що недоліки повинні бути усуненні шляхом подання до суду належного доказу на підтвердження коли саме позивач дізнався про порушення його прав.

10 жовтня 2017 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків. В даній заяві позивач зазначив, що про порушення своїх прав йому стало відомо після отримання поштою 22 травня 2017 року постанови Верховного Суду України у справі за його позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якій було роз'яснено як повинна нараховуватись заробітна плата за роботу в зоні відчуження для обчислення пенсій згідно чинного законодавства.

Положеннями частини другої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду, відмови у відкритті провадження у справі.

У свою чергу, відповідно до пункту 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з частиною другою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі, суд виходить з такого.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до положень частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Крім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як вбачається з предмету позовних вимог, позивач оскаржує дії Головного управління МВС України в Київській області щодо відмови у нарахуванні йому грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 29 квітня 1986 року по 01 травня 1986 року.

Як наголосив позивач у позовній заяві та в заяві про усунення недоліків, про оскаржувані дії йому стало відомо 22 травня 2017 року після отримання постанови Верховного Суду України у справі за його позовом, в якій було роз'яснено як повинна нараховуватись заробітна плата за роботу в зоні відчуження для обчислення пенсій згідно чинного законодавства.

Однак, такі пояснення позивача суд оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22.12.2005 №3262-IV (далі - Закон №3262) для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Доступ до окремих думок суддів через Реєстр забезпечується у тому самому порядку, що й до судового рішення, стосовно якого викладено окрему думку.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону №3262).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч. 3 ст. 6 Закону №3262).

Згідно з частинами 1-3 статті 8 Закону №3262 інформація, внесена до Реєстру, повинна мати захист від її викрадення, перекручення чи знищення. Не допускається вилучення судових рішень із Реєстру. Не допускається внесення будь-яких змін до судових рішень, які внесені до Реєстру, крім випадків, що пов'язані з необхідністю виправлення технічної помилки, допущеної під час внесення судового рішення до Реєстру чи ведення Реєстру.

Таким чином, судові рішення, внесені до Реєстру, є належним та допустимим джерелом доказування та можуть використовуватися при здійсненні судочинства, у тому числі при розгляді питання чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом.

Як вбачається з інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області (про що також зазначено і в постанові Верховного Суду України) з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області, в якому просив визнати неправомірною відмову Управління ПФУ у м. Ірпінь Київської області та Головного Управління МВС України в Київській області; зобов'язати Головне Управління МВС України в Київській області, на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР, за №964-рс від 17.05.1986 року, включити в довідку про заробітну плату під час знаходження в зоні відчуження в період з 29.04.1986 року по 01.05.1986 року та виплатити одноразову винагороду в розмірі 500 крб.; зобов'язати Управління ПФУ у м. Ірпінь Київської області здійснити перерахунок пенсії з урахуванням даних довідки про заробітну плату під час знаходження в зоні відчуження в період з 29.04.1986 року по 01.05.1986 року та здійснити відповідні виплати.

При цьому, позовні вимоги у вказаному спорі були мотивовані тим, він звернувся до Головного Управління МВС України в Київській області із заявою про включення в довідку про заробітну плату під час знаходження в зоні відчуження в період з 29 квітня по 01 травня 1986 року та виплату одноразової винагороди в розмірі 500 крб. Крім того, він звернувся до Управління ПФУ у м. Ірпінь Київської області з заявою про здійснення перерахунку пенсії з врахуванням винагороди в розмірі 500 крб. Зазначає, що листами від 13.03.2015 року та від 21.04.2015 року йому було відмовлено.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що станом на травень 2015 року позивачу достеменно було відомо про порушення його прав.

Однак, з даною позовною заявою позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду лише 19 вересня 2017 року, а відтак, із порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, визначеного статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (Golder v. the United Kingdom, § 38; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 рок).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Pеrez de Rada Cavanilles v. judgment of 28 October 1998).

Жодних доказів щодо наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали позивачеві на звернення до суду у строк, визначений законодавством, обставин, які були непереборними та не залежали від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем дій, матеріали справи не містять, що свідчить про відсутність підстав для визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду.

Крім того, у позовній заяві та у заяві на усунення недоліків не наведено поважних причин, з яких позивач не міг звернутись до суду, починаючи з травня 2015 року, і які поважні причини стали підставою не звернення до суду у цей термін.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначено правові наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (частина перша статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною другою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З огляду на зазначене та беручи до уваги те, що адміністративний позов подано позивачем з порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, оскільки жодних належних та допустимих доказів, які б надавали суду підстави обчислювати цей строк від іншої дати ніж з травня 2015 року матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 100, 107, 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

2. Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими матеріалами до неї надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Василенко Г.Ю.