Справа № 813/2240/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9877/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

за участі позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Апетик А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у м. Львові про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у м. Львові про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 22.05.2017 року №170 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, поновити його на службі в поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.05.2017 року по день постановлення рішення суду в даній справі з розрахунку 199 грн. 41 коп. за день».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його звільнення зі служби в поліції відбулось за відсутності правових на те підстав та з порушенням вимог законодавства.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 30.03.2015 року працював в органах внутрішніх справ.

Наказом Національної поліції України №114 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію.

17.08.2016 року із Прокуратури Львівської області до Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП надійшов лист про те, що слідчим відділом Прокуратури Львівської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні від 29.04.2016 року №0000081 за фактом зловживання працівником правоохоронних органів своїм службовим становищем та за фактом незаконного збуту наркотичних засобів організованою групою за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.307 КК України за участю інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1

Відтак інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18.08.2016 року №2384 було призначено службове розслідування та на період проведення такого відсторонено від виконання службових обов'язків.

За фактом проведеного службового розслідування встановлено, що «в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні задокументовано неодноразові факти придбання інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №1 лейтенантом поліції ОСОБА_1 за попередньою змовою групи осіб небезпечних наркотичних засобів.

16.08.2016 року слідчими Прокуратури Львівської області спільно з працівниками УВБ у Львівській області ДВБ НП України в ході проведення в порядку ч.3 ст.233 КПК України особистого обшуку лейтенанта поліції ОСОБА_1 виявлено та вилучено небезпечні засоби».

Як вбачається із висновку службового розслідування, затвердженим начальником Департаменту патрульної поліції підполковником поліції Жуковим Є.О. від 17.10.2016 року за фактом можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_1 прийнято рішення припинити службове розслідування та остаточне рішення щодо наявності чи відсутності в діях лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, прийняти після завершення розслідування по кримінальному провадженні №0000081 від 29.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, чи/або після рішення суду.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 10.01.2017 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 31.03.2017 року, у кримінальній справі №444/2096/16-к (провадження №1-кп/444/15/2017) про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.309 КК України було визнано ОСОБА_1 винним та засуджено останнього за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Відтак зважаючи на набрання законної сили рішенням апеляційної інстанції від 31.03.2017 року у кримінальній справі №444/2096/16-к, наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №170 о/с від 22.05.2017 року «По особовому складу» позивача було звільнено зі служби в поліції, з яким останній ознайомився під розписку 22.05.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: 1)неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2)професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3)поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4)надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5)зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6)інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з ч.4 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» додаткові обов'язки, пов'язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, а саме ст. 1, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Оскільки ухвала апеляційного суду у справі №444/2096/16-к від 31.03.2017 року набрала законної сили, а тому наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №170 о/с від 22.05.2017 року на підставі п.10. ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Департамент патрульної поліції НП України, у зв'язку з набранням законної сили рішення суду щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту) мав всі законні підстави для звільнення позивача із служби в поліції.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 являються безпідставними і необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року у справі №813/2240/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді Р. М. Гулид
С. М. Кузьмич

Повний текст судового рішення виготовлено 25.10.2017 року