Справа № 815/2950/17
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 жовтня 2017 року м. Київ К/800/34189/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення від 16 травня 217 року № 90 та зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судами встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Гвінеї, за віросповіданням - мусульманин, за національністю пулар.

15 листопада 2008 року ОСОБА_1 за студентською візою вилетів з Гвінеї до України авіарейсом Конакрі (Гвінея) - Касабланка (Марокко) - Стамбул (Туреччина) - Одеса (Україна). 18 листопада 2008 року позивач прибув до України (м. Одеса).

У період з 27 листопада 2008 року по 2011 рік ОСОБА_1 навчався у Державному вищому навчальному закладі "Український державний хіміко-технологічний університет".

27 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16 травня 2017 року № 90 відповідно до статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" відмовлено ОСОБА_1 у оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про його переслідування на батьківщині або наявність будь-яких підстав щодо побоювань за своє життя та життя своїх рідних на батьківщині, а тому відповідачем прийнято обґрунтоване, правомірне, в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини, рішення від 16 травня 217 року № 90 про відмову ОСОБА_1 у оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, під час співбесіди в міграційній службі позивач зазначив, що будь-яких переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань з боку, як державних органів, так і недержавних угрупувань не зазнав. До України прибув ще в 2008 році з метою навчання, а в 2011 році позивач відрахований з університету і на території України перебуває нелегально. Позивач зазначає, що не може повернутися до країни походження з тих причин, що його мати та дядько не приймають його дівчину, з якою він проживає, так як вона є християнкою. Проте, позивачем не надано жодних доказів про те, що дівчина позивача є християнкою. Так само не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що він має дітей, які також є християнами, оскільки в наданих позивачем свідоцтвах про народження батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зазначений ОСОБА_4, батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зазначений ОСОБА_4. В той же час, згідно паспорта позивача його П.І.Б. ОСОБА_1.

Разом з тим, в поданих до суду додаткових письмових поясненнях, як на підставу для надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, позивач послався на інформацію по країні походження щодо сутичок у Гвінеї на політичному підґрунті, про що, як вважає позивач, свідчить доповідь Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини "Про положення в області прав людини у Гвінеї" від 21 січня 2016 року. У вказаних додаткових поясненнях позивач вказав, що, на його думку, саме названі обставини свідчать про те, що існує реальна загроза його життю у разі повернення до країни походження.

Однак, вказані позивачем обставини в якості підстав для надання позивачу статусу біженця не узгоджуються із вказаними ним причинами неможливості повернення до країни походження у поданій до міграційної службі заяві, що взагалі ставить під сумнів наявність зазначених обставин.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судові рішення прийняті без вивчення інформації по країні походження, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що судами не допитано свідка ОСОБА_7, яка підтвердила б отримання позивачем неодноразових погроз з боку своєї матері та дядька, побоювання гніву від них та покарання у зв'язку з укладанням шлюбу з дівчиною, яка сповідує іншу релігію ніж позивач.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак