Справа № 650/674/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 650/674/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Хомик І.І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора взводу № 2 РРПП ГУНП в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову № 1233, серії ПС2 № 771714 від 01 березня 2017 року молодшого інспектора взводу №2 РРПП ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції Самарського І.О. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 01.03.2017 року близько 14:50 годин рухався по дорозі Миколаїв-Київ. Під час з'їзду з дороги Миколаїв - Ульянівка на дорогу Одеса - Київ, його було зупинено інспектором поліції, яким складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил перехрестя, а саме не надання дороги транспортному засобу, який рухався по головній дорозі. Інспектором було накладено штраф в розмірі 425 грн. Дану постанову позивач незаконною та необґрунтованою.

Постановою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2.

Не погодившись з таким судовим рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно до вимог ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при накладенні на позивача адміністративного стягнення порушень з боку особи, дії якої оскаржуються судом не встановлено, більш того, факт допущення позивачем правопорушення зафіксований відеозаписом інспектора поліції, який був досліджений в ході розгляду справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 01 березня 2017 року о 14 год. 50 хв. керуючи транспортним засобом марки «FORD TOURNEO CONNECT», державний номерний знак НОМЕР_1, на перехресті автодороги Ульянівка - Миколаїв та Київ -Одеса 247 км, рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, в результаті чого порушив п.16.11 ПДР України. Дані обставини підтвердженні копією постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 771714 від 01 березня 2017 року та відеозаписом з відеореєстратору, який містяться в матеріалах справи.

В силу положень частин 1, 2 та 7 статті 283 цього кодексу розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Відповідач, в обґрунтування власної позиції щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, посилається на відеозапис правопорушення, зафіксованого за допомогою «відеорегістратора», який знаходився в службовому автомобілі відповідача на момент порушення.

Так, у постанові вказано, що позивач порушив п.16.11 ПДР України.

Згідно з пунктом 16.11 Правил дорожнього руху України на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Отже, безпосередньо у вказаному пункті визначено порядок пересікання перехрестя нерівнозначних доріг, натомість відсутній припис чи заборона дій, недотримання яких може бути кваліфіковане як порушення ПДР.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час апеляційного розгляду справи було здійснено перегляд вищевказаного відеозапису, з якого видно, що транспортний засіб марки «FORD TOURNEO CONNECT», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по другорядній смузі, на якій на перехресті автодороги Ульянівка - Миколаїв та Київ - Одеса 247 км, рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі.

Після цього автомобіль марки «FORD TOURNEO CONNECT», державний номерний знак НОМЕР_1, був зупинений.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апелянта щодо відсутності належних доказів однозначного підтвердження вчинення позивачем правопорушення спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно до вимог ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені вимогами ч.1 ст.122 та ст. 126 Кодексу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сфері забезпечення публічної безпеки і порядку.

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів зазначає, що поліцейські, виконуючи свої обов'язки, правомірно зупинили транспортний засіб марки «FORD TOURNEO CONNECT», після встановлення ними порушення водієм Правил дорожнього руху.

Більш того, колегія суддів вважає, що в даному випадку не реагування поліцейськими на порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчило б про неналежне виконання своїх обов'язків, визначених Законом України «Про Національну поліцію».

Випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені вимогами ст.258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до вимог ст.276 КУпАП.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015 словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у вимогах ст.ст.258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Положення ч.1 ст.276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.70, 77, ч.3 ст.85, ст.153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ч.1 ст.85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ст.107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в ч.3 ст.238) ч.3 ст.109, ст.ст.110, 115, ч.1, 3 і 5 ст.116, ч.3 ст.116-2, ч.ч.1 і 3 ст.117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), ст.ст.118, 119, ст.ст.134, 135, 185-3, ст.197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), ст.198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, на законодавчому рівні позивачу надано право під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення оспорити допущене порушення й адміністративне стягнення та вимагати від уповноваженої посадової особи органу поліції скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 КУпАП.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач не заявляв клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з необхідністю надання додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи або надання правової допомоги, тому не можна говорити про порушення його прав у результаті розгляду справи на місці зупинки.

Водночас матеріали справи свідчать, що позивач отримав під підпис копію спірної постанови про накладення штрафу та письмово не висловив жодних зауважень про того, що не погоджується з правопорушенням.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення відповідає вимогам діючого законодавства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не порушено передбаченої діючим законодавством процедури притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, дотримано вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян