Справа № 810/2051/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року № 810/2051/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства Київської обласної ради "Тетіївтепломережа" до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство Київської обласної ради "Тетіївтепломережа" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.02.2016 № та №.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у справі є Тетіївська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області.

Однак, станом на теперішній час вищевказаний податковий орган є реорганізованим, у зв'язку з наступним.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" від 04.11.2015 №892 Кабінетом Міністрів України постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Так, зокрема, відповідно до Додатку 2 до вказаної Постанови було реорганізовано Тетіївську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області шляхом її приєднання до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про доцільність заміни відповідача - Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, на її правонаступника - Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акта перевірки є безпідставними та необґрунтованими, оскільки КП КОР "Тетіївтепломережа" за результатами фінансово-господарських операцій з ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", ПП "Спецбуд", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп" правомірно сформувало витрати і податковий кредит, що підтверджується належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, та які були надані до перевірки, а чинне законодавство не ставить в залежність виникнення у платника податку права на податковий кредит та права на формування витрат від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентами.

Як зазначає позивач, відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між позивачем та контрагентами у періоді, що перевірявся, а відтак вважає, що рішення податкового органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що під час проведення перевірки КП КОР "Тетіївтепломережа", податковим органом було встановлено, що позивач мав господарські відносини з ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", ПП "Спецбуд", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп".

Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача з контрагентами вчинено виключно з мотивів мінімізації податкових зобов'язань. Зокрема, за наявною у податкового органу інформацією контрагенти позивача не мають відповідних адміністративно-господарських засобів для виконання укладених договорів та не знаходяться за податковою адресою. Наголошував на тому, що документами, наданими до перевірки, не підтверджується факт транспортування, отримання і подальшого використання придбаних у контрагентів товарів.

Також, відповідач зазначив про наявність вироків Печерського районного суду міста Києва по кримінальних справах №757/1457/16-к та №757/35372/15-к за кримінальними провадженнями за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 та ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, в яких зазначено про фіктивну діяльність ТОВ "Вайт Роял" та ТОВ "Глобал Продакт", що на думку відповідача, свідчить про фіктивність господарських відносин вказаних суб'єктів господарювання з КП КОР "Тетіївтепломережа" та ставить під сумнів реальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами за відповідний період.

Крім того, відповідач зауважив, що позивачем завищено адміністративні витрати на суму 150011,00 грн., що виявилось у безпідставному нарахуванні премій та винагород керівнику підприємства.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, натомість подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Комунальне підприємство Київської обласної ради "Тетіївтепломережа" зареєстроване Тетіївською районною державною адміністрацією 22.11.1994 як юридична особа та як платник податків узятий на податковий облік з 13.01.1995 та станом на дату проведення перевірки перебував на обліку в Тетіївській ОДПІ.

Основним видом діяльності КП КОР "Тетіївтепломережа" є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 27.08.2015 №380/1332/15-к надано дозвіл Тетіївській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на проведення позапланової документальної перевірки КП КОР "Тетіївтепломережа" за період часу з 12.07.2013 по завершений звітний період 2015 року та встановлено термін проведення даної перевірки тривалістю 10 робочих днів з 01.09.2015.

Тетіївською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області у зв'язку з отриманням ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 27.08.2015 №380/1332/15-к видано наказ від 08.09.2015 №233-п щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки КП КОР "Тетіївтепломережа".

Так, у період з 10.09.2015 по 15.01.2016 (з урахуванням строків перенесення термінів проведення документальної виїзної позапланової перевірки) посадовими особами Тетіївської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі направлень від 08.09.2015 №87, №88, від 09.09.2015, згідно з п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 08.09.2015 №233-п та у зв'язку з отриманням ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 27.08.2015 №380/1332/15-к проведена документальна позапланова виїзна перевірка КП КОР "Тетіївтепломережа" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 12.07.2013 по 31.08.2015 (з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток з 01.01.2013 по 31.12.2014), валютного та іншого законодавства за період з 12.07.2013 по 31.08.2015, за результатами якої складено Акт від 21.01.2016 №5/220/24879282 (далі - Акт перевірки).

Як вбачається з акта, перевіркою були виявлені наступні порушення вимог чинного законодавства, зокрема:

- п. 138.2, п. 138.4, п.п.138.8.5 п.138.8, п.п.138.10.2 п. 138.10 ст. 138, п. 142.1 ст. 142, п.143.1 ст. 143 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 295381,00 грн., у т.ч. за 2013 рік на суму 9371,00 грн. та за 2014 рік на суму 286010,00 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 134108,00 грн., у т.ч. за жовтень 2013 року в сумі 20358,00 грн., за грудень 2014 року в сумі 53667,00 грн., за січень 2015 року в сумі 33546,00 грн., за лютий 2015 року в сумі 19833,00 грн., за квітень 2015 року в сумі 6708,00 грн.

Висновок податкового органу про заниження суми податкових зобов'язань, за його твердженням, зокрема, пов'язується із порушенням позивачем встановленого порядку формування податкового кредиту за операціями з придбання товарів (робіт, послуг) у ПП "Спецбуд", ТОВ "Глобал Продакт", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп" та суми витрат підприємства по господарським операціям з ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт".

В підтвердження такого висновку відповідач в акті перевірки зазначив наступне.

1. Так, податковим органом при проведенні аналізу господарських операцій позивача з ТОВ "Гидро Строй Групп" було встановлено, що позивачем не було надано до перевірки документів, які підтверджують господарські операції у грудні 2014 року, а саме така операція не підтверджена відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

2. Стосовно господарських операцій позивача з ТОВ "Вайт Роял" податковий орган зазначив, що відповідно до Системи автоматизованого співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України у ТОВ "Вайт Роял" у штаті працювала одна особа, інформація про наявність основних засобів відсутня.

Також відповідно до податкової інформації ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 07.05.2015 №258/10-13-22-05/39301269 щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ "Вайт Роял" з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та з контрагентами-покупцями за період з 01.09.2014 по 31.01.2015 податковим органом встановлено, що ТОВ "Вайт Роял" здійснював діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Крім того, згідно протоколу допиту свідка встановлено, що керівник та засновник ТОВ "Вайт Роял" надав пояснення щодо непричетності до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Внаслідок цього, відповідач дійшов висновку, що реальність проведення господарських операцій позивача з ТОВ "Вайт Роял" не підтверджується у зв'язку з: неможливістю фактичного здійснення господарських операцій ТОВ "Вайт Роял" через відсутність дозволу на проведення даних робіт та відсутністю виду діяльності згідно даних АІС "Податковий блок"; відсутністю необхідних умов для здійснення предпроектних робіт по переводу котлів на альтернативні види палива, а саме кваліфікованих трудових ресурсів, основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів, матеріалів тощо; відсутністю придбання даних послуг по ланцюгу постачання від постачальників у листопаді 2014 року згідно ЄРПН та податкової інформації.

3. Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Глобал Продакт" податковий орган зазначив про те, що згідно звіту 1-ДФ за І квартал 2015 року у трудових відносинах з ТОВ "Глобал Продакт" перебувало 5 осіб, звіт про основні фонди не подано.

Однак, аналізуючи дані Єдиного реєстру податкових накладних податковим органом було встановлено, що постачальником паливних брикетів ТОВ "Глобал Продакт" було ТОВ "Гроуві Альянс", відносно якого порушено кримінальну справу за фактом скоєння злочину, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України. А постачальником ТОВ "Гроуві Альянс" було ТОВ "Паллет Сервіс", на якому фактично відбувся "обрив ланцюга" придбання товару - паливних брикетів з деревини.

Внаслідок цього, податковий орган дійшов висновку про не підтвердження реальності проведення господарських операцій ТОВ "Глобал Продакт" у зв'язку з відсутністю у останнього: основних засобів, трудових ресурсів, інших матеріалів для здійснення купівлі-продажу даного товару; придбання по ланцюгу за період грудень 2014 року та січень 2015 року; документів, що посвідчують якість товару і відповідність санітарним вимогам; документів на транспортування товару.

4. При проведенні аналізу господарських операцій позивача з ПП "Спецбуд" відповідачем було встановлено, що стан платника ПП "Спецбуд" - "7", внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, кількість працюючих за 4 квартал 2014 року склало 2 особи, інформація про наявність основних засобів відсутня.

При цьому, аналізуючи дані Єдиного реєстру податкових накладних податковим органом було встановлено, що основним постачальником ПП "Спецбуд" щодо надання послуг по монтажу тепломережі було ТОВ "Сібол", який припинив свою діяльність як юридична особа, інформація про наявність трудових ресурсів та основних фондів відсутня.

Враховуючи вище викладене, податковий орган дійшов висновку про не підтвердження реальності проведення господарських операцій ПП "Спецбуд" у зв'язку з: неможливістю фактичного здійснення господарських операцій ПП "Спецбуд", у зв'язку з відсутністю наявності трудових ресурсів, основних засобів, виробничих потужностей та інших засобів; відсутністю необхідних умов для здійснення будівельно-монтажних робіт (монтаж тепломережі); відсутністю придбання даних послуг по ланцюгу постачання від постачальників у жовтні 2013 року; відсутністю документів, що посвідчують стан виконаних робіт і чи відповідають вони технічним вимогам.

5. Стосовно господарських операцій позивача з ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна" податковий орган зазначив, що стан платника ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна" - "16", внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, податковий розрахунок 1-ДФ не подано, свідоцтво платника ПДВ анульовано 18.08.2015, інформація про наявність основних засобів відсутня.

Крім того, відповідач зауважив, що від ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві отримано податкову інформацію від 06.05.2015 №370/26-55-22-10/39233649 щодо ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна" з питань проведення фінансово-господарських відносин з ТОВ "Англетер Капітал" за період з 01.12.2014 по 31.01.2015, яким встановлено, що ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна" здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам та використовувалось з метою прикриття незаконної діяльності.

Внаслідок цього, податковий орган дійшов висновку про не підтвердження реальності проведення господарських операцій ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна" у зв'язку з: відсутністю платника за місцезнаходженням; відсутністю штату працюючих; відсутністю основних фондів; різноплановістю придбаних товарів, встановлених після аналізу ЄРПН; відсутністю документів, що посвідчують якість товару і відповідність санітарним вимогам; відсутністю документів на транспортування товару; нереальністю придбання товару, ведення в обіг якого не підтверджується фактом реального походження цих товарів у попередніх ланках ланцюга його постачання.

6. При проведенні аналізу господарських операцій позивача з ПП "Фервест" (на момент здійснення фінансово-господарських відносин ПП "Хімінвест") податковим органом було встановлено, що основний вид діяльності ПП "Хімінвест" консультування з питань комерційної діяльності й керування, згідно звіту за формою № Д4 за лютий 2015 року працювало у штаті 8 осіб. При цьому, згідно із зареєстрованими в ЄРПН податкових накладних встановлено різноплановість придбаних товарів та послуг.

Також, відповідачем отримано від ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві узагальнену податкову інформацію від 15.09.2015 №7704/7/26-50-22-06 щодо ПП "Хімінвест" за звітний період декларування ПДВ з лютого по серпень 2015 року з питань проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами-покупцями та контрагентами-постачальниками, відповідно до якої не підтверджено реальність придбання товару, ведення в обіг якого не підтверджується фактом реального походження цих товарів у попередніх ланках ланцюга його постачання.

7. Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Вестер Груп" податковий орган зазначив, що вказане підприємство має стан платника 3 - припинення за рішенням власника, у вказаного підприємства відсутні основні засоби, оскільки останній не звітується про наявність основних фондів та їх сукупну балансову вартість.

При цьому, аналізуючи дані Єдиного реєстру податкових накладних податковим органом було встановлено, що основним постачальником паливних брикетів з деревини ТОВ "Вестер Груп" було ТОВ "ДС-Куб", який має стан платника 3 - прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру) та не встановлено походження товарів (паливних брикетів з деревини) у попередніх ланках ланцюга ТОВ "ДС-Куб".

Враховуючи вище викладене, податковий орган дійшов висновку про не підтвердження реальності проведення господарських операцій ТОВ "Вестер Груп" у зв'язку з: відсутністю основних фондів; відсутністю документів, що посвідчують стан виконаних робіт і чи відповідають вони технічним вимогам; відсутністю документів на транспортування товару; неможливістю дослідження по ланцюгу придбання товару; нереальністю придбання товару, ведення в обіг якого не підтверджується фактом реального походження цих товарів у попередніх ланках ланцюга його постачання.

Викладені обставини були розцінені відповідачем як доказ укладення позивачем правочинів з ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", ПП "Спецбуд", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп" без мети настання відповідних їм правових наслідків та як свідчення участі позивача у штучній схемі для мінімізації податкових зобов'язань та отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Також, відповідач зазначив про наявність вироку Печерського районного суду міста Києва від 28.01.2016 по кримінальній справі №757/1457/16-к за кримінальним провадженням за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 205 Кримінального кодексу України, в якому зазначено, що ОСОБА_2 на початку липня 2014 року без мети ведення фінансово-господарської діяльності та виконання адміністративно-розпорядчих функцій у якості службової особи, не маючи наміру щодо здійснення діяльності, пов'язаної з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг, з метою прикриття незаконної діяльності іншими особами, вступивши у попередню змову із невстановленою особою, спрямовану на створення та подальшу реєстрацію в органах державної влади суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи, за грошову винагороду, вчинила дії, що виразились у створенні фіктивного підприємства - ТОВ "Вайт Роял" ().

А також про вирок Печерського районного суду міста Києва від 26.10.2015 по кримінальній справі №757/35372/15-к за кримінальним провадженням за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, в якому зазначено, що у серпні 2014 року, діючи умисно та повторно, перебуваючи у м. Києві, ОСОБА_3 на виконання попередньо розробленого злочинного плану із ОСОБА_4 шляхом обману залучив до протиправної діяльності, що полягала у створені фіктивного підприємства з метою прикриття незаконної діяльності, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який погодившись на запропоновану ОСОБА_3 пропозицію щодо сприяння у працевлаштуванні, надав останньому копії власного паспорту громадянина України та картки фізичної особи - платника податків, відомості із яких були використанні останнім та іншими невстановленими особами для розробки установчих та реєстраційних документів ТОВ "Глобал Продакт".

На думку відповідача, вказані вироки суду свідчить про фіктивність господарських відносин вказаних суб'єктів господарювання з позивачем та ставить під сумнів реальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами за відповідний період.

Також, в акті перевірки податковий орган зазначив, що позивачем завищено адміністративній витрати на загальну суму 150011,00 грн., оскільки директору підприємства без погодження з органом управління підприємства безпідставно нараховано та виплачено премії та надбавки у 2013 році на суму 49319,19 грн. та в 2014 році на суму 100691,81 грн.

На підставі висновків Акту перевірки Тетіївською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 09.02.2016 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" у розмірі 369227,00 грн., з яких: 295381,00 грн. - за основним платежем; 73846,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 09.02.2016 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" у розмірі 167636,00 грн., з яких: 134108,00 грн. - за основним платежем; 33528,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з висновками відповідача та прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015) у цьому розділі об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 138.6 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Згідно з п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201. 8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обов'язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

З наведених положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість та податку на прибуток на суму понесених витрат (у тому числі й по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів (зокрема, але не виключно, податкових накладних), що підтверджують її здійснення.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів і України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, відповідно до якого первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону № 996-ХIV).

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають; відображенню; в бухгалтерському обліку.

Частиною 1 статті 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 цього ж Закону).

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Судом встановлено, що КП КОР "Тетіївтепломережа" мало господарські взаємовідносини з ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", ПП "Спецбуд", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп".

Так, з матеріалів справи вбачається, що КП КОР "Тетіївтепломережа" до собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) за 2014 рік віднесено суму 1 000 000,00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "Гидро Строй Групп".

Для підтвердження вказаних господарських операцій позивачем було надано податковому органу оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" за грудень 2014 року, журнал ордер №6 за грудень 2014 року, договір №18/01 та акт приймання виконаних будівельних робіт за 2015 рік.

Крім того, головним бухгалтером підприємства були надані податковому органу пояснення, в яких зазначено, що у грудні 2014 року підприємством було підписано договір з ТОВ "Гидро Строй Групп" на виконання робіт, що мали розпочатися з дати підписання (в акті виконаних робіт виявлено опечатку по даті). Згідно наданих документів було проведено бухгалтерські операції по взятті на облік витрат і при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік включено їх до валових витрат.

Так, по рахунку 631 за грудень 2014 року по контрагенту ТОВ "Гидро Строй Групп" обороти по Кт становлять - 1000000,00 грн., сальдо на кінець періоду становить: Кт - 1000000,00 грн., обороти по Дт становлять - 0 грн., сальдо на кінець періоду становить: Дт - 0 грн.

Отже, доводи податкового органу про те, що позивач не надав на перевірку документи, які підтверджують господарські операції у грудні 2014 року з ТОВ "Гидро Строй Групп", спростовується самим Актом перевірки.

У листопаді 2014 року між КП КОР "Тетіївтепломережа", як замовником, та ТОВ "Вайт Роял", як виконавцем, був укладений договір від 05.11.2014 №05, предметом якого є виконання предпроектних робіт по переводу котлів на альтернативні види палива.

На підтвердження факту отримання від ТОВ "Вайт Роял" робіт, обумовлених договором від 05.11.2014 №05, позивачем до перевірки та матеріалів справи надані: смету №1 на проектні (вишукувальні) роботу; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 21.11.2014 №236.

На підтвердження оплати придбаних послуг (робіт) позивачем надані банківські виписки, з яких вбачається, що позивачем оплачені отримані від ТОВ "Вайт Роял" роботи на загальну суму 263906,40 грн. відповідно до платіжних доручень від 21.11.2014 №1184 на суму 210000,00 грн. від 21.11.2014 на суму 53906,40 грн.

Суму у розмірі 219922,00 грн. (без ПДВ), перераховану ТОВ "Вайт Роял" в якості оплати послуг, було включено позивачем до складу витрат за 2014 рік.

У грудні 2014 року між КП КОР "Тетіївтепломережа", як покупцем, та ТОВ "Глобал Продакт", як продавцем, був укладений договір поставки від 02.12.2014 №2/12-14, відповідно до умов якого постачальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю визначений цим договором товар, а саме паливні брикети з деревини, а покупець зобов'язувався на умовах та в порядку, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

На підтвердження факту отримання від ТОВ "Глобал Продакт" товарів, обумовлених договором поставки від 02.12.2014 №2/12-14, позивачем до перевірки та матеріалів справи надані: видаткові накладні від 13.12.2014 №ГП-0000191, від 15.12.2014 №ГП-0000189, від 17.12.2014 №ГП-0000190, від 19.12.2014 №ГП-0000263, від 22.12.2014 №ГП-0000264, від 24.12.2014 №ГП-0000265, від 26.12.2014 №ГП-0000266, від 29.12.2014 №ГП-0000267, від 14.01.2015 №ГП-0000001, від 09.01.2015 №ГП-0000004, від 14.01.2015 №ГП-0000011, від 30.01.2015 №ГП-0000040, від 30.01.2015 №ГП-0000350; податкові накладні від 13.12.2014 №58, від 15.12.2014 №66, від 17.12.2014 №98, від 19.12.2014 №128, від 22.12.2014 №145, від 24.12.2014 №186, від 26.12.2014 №214, від 29.12.2014 №257, від 08.01.2015 №1, від 14.01.2015 №14, від 14.01.2015 №12, від 30.01.2015 №44, від 30.01.2015 №78; рахунки-фактури від 19.01.2015 №6, від 14.01.2015 №4, від 14.01.2015 №5, від 30.12.2014 №44, від 29.12.2014 №43, від 22.12.2014 №41, від 25.12.2014 №42, від 19.12.2014 №40, від 16.12.2014 №37, від 11.02.2015 №2, від 06.02.2015 №1, від 29.01.2015 №12; накладні від 14.01.2015 №ГП-0000001, від 14.01.2015 №ГП-0000011, від 09.01.2015 №ГП-0000004, від 30.01.2015 №ГП-0000040, від 30.01.2015 №ГП-0000350.

В підтвердження оплати придбаного товару позивачем надані банківські виписки, з яких вбачається, що позивачем оплачені отримані від ТОВ "Глобал Продакт" товари на загальну суму 523250,00 грн., в т.ч. ПДВ 87208,29 грн.

Суми ПДВ у загальному розмірі 87208,29 грн. за податковими накладними, виданими ТОВ "Глобал Продакт", були включені позивачем до складу податкового кредиту за грудень 2014 року та січень 2015 року, а суми перераховані контрагенту в якості оплати товару в розмірі 268333,00 грн., віднесені позивачем до складу витрат 2014 року.

В лютому 2015 року між ТОВ "Глобал Продакт" (Первісний боржник), ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна" (Новий боржник) та КП КОР "Тетіївтепломережа" (Кредитор) укладено договір про переведення боргу від 18.02.2015 №01/03, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний боржник переводить свій борг (обов'язки) за договором №2/12-14 від 02.12.2014, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, в сумі 80500,00 грн. та зобов'язується сплатити Новому боржникові за прийняття боргу визначену цим договором плату, а Новий боржник замінює Первісного боржника у зобов'язанні, що виникає із зазначеного вище договору (Основний договір), і приймає на себе обов'язки Первісного боржника за Основним договором.

Так, у лютому 2015 року між КП КОР "Тетіївтепломережа", як покупцем, та ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", як продавцем, був укладений договір поставки від 01.02.2015 №1/02-15, відповідно до умов якого постачальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю визначений цим договором товар, а саме паливні брикети з деревини, а покупець зобов'язувався на умовах та в порядку, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

На підтвердження факту отримання від ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна" товарів, обумовлених договором поставки від 01.02.2015 №1/02-15, позивачем до перевірки та матеріалів справи надані: видаткові накладні від 09.02.2015 №ДФ-0000122, від 12.02.2015 №ДФ-0000123; податкові накладні від 09.02.2015 №46, від 12.02.2015 №47; рахунки-фактури від 09.02.2015 №001, від 12.02.2015 №ДФ-0000065; повідомлення про згоду на переведення боргу.

Суми ПДВ у загальному розмірі 13416,66 грн. за податковими накладними, виданими ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", були включені позивачем до складу податкового кредиту за лютий 2015 року.

В червні 2013 року між КП КОР "Тетіївтепломережа", як замовником, та ПП "Спецбуд", як підрядником, був укладений договір від 25.06.2013 №25/06-1, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати у відповідності до умов даного договору, роботи по капітальному ремонту теплотраси.

На підтвердження факту отримання від ПП "Спецбуд" робіт, обумовлених договором від 25.06.2013 №25/01-1, позивачем до перевірки надані: акт б/н приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.10.2013 №ОУ-0000030; податкову накладну від 24.10.2013 №30.

Розрахунки були проведені у безготівковій формі на загальну суму 122146,34 грн., у т.ч. ПДВ 20357,72 грн.

Суму ПДВ у загальному розмірі 20357,72 грн. за податковою накладною, виданою ПП "Спецбуд", було включено позивачем до складу податкового кредиту за жовтень 2013 року.

У лютому 2015 року між КП КОР "Тетіївтепломережа", як покупцем, та ПП "Хімінвест", як продавцем, був укладений договір поставки від 15.02.2015 №1/02-15, відповідно до умов якого постачальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю визначений цим договором товар, а саме паливні брикети з деревини, а покупець зобов'язувався на умовах та в порядку, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

На підтвердження факту отримання від ПП "Хімінвест" товарів, обумовлених договором поставки від 15.02.2015 №1/02-15, позивачем до перевірки надані: накладна від 16.02.2015 №54, рахунок-фактура від 16.02.2015 №1; податкова накладна від 16.02.2015 №54.

В підтвердження оплати придбаного товару позивачем надано банківську виписку, з якої вбачається, що позивачем оплачені отримані від ТОВ ПП "Хімінвест" товари на загальну суму 38500,00 грн., в т.ч. ПДВ 6416,67 грн.

Суму ПДВ у загальному розмірі 6416,67 грн. за податковою накладною, виданою ПП "Хімінвест", було включено позивачем до складу податкового кредиту за лютий 2015 року.

У квітні 2015 року між КП КОР "Тетіївтепломережа", як покупцем, та ТОВ "Вестер Груп", як постачальником, був укладений договір від 17.04.2015 №16, відповідно до умов якого постачальник зобов'язувався передати у власність у зумовлені строки покупцеві, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити вартість паливних брекетів, ціна яких визначається специфікацією, що додається до договору і є його невід'ємною частиною.

На підтвердження факту отримання від ТОВ "Вестер Груп" товарів, обумовлених договором від 17.04.2015 №16, позивачем до перевірки та матеріалів справи надані: специфікацію №1 від 17.04.2015; видаткову накладну від 17.04.2015 №282; податкову накладну від 17.04.2015 №64; рахунок на оплату від 17.04.2015 №1704/002.

Заборгованість по розрахункам з ТОВ "Вестер Груп" відсутня.

Суму ПДВ у загальному розмірі 6708,32 грн. за податковою накладною, виданою ТОВ "Вестер Груп", було включено позивачем до складу податкового кредиту за квітень 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, якими підтверджуються господарські операції за договорами з ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", ПП "Спецбуд", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп", а відповідно і наявність правових підстав для віднесення сум вартості цих товарів до складу витрат підприємства та формування податкового кредиту. Господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності. Первинні документи містять вичерпну інформацію про поставлений товар та його вартість.

У ході розгляду справи відповідач не заперечував щодо наявності у позивача первинних документів, які є підставою для формування витрат та податкового кредиту.

Слід також звернути увагу, що в Акті перевірки немає жодних посилань на те, що установчі документи і Свідоцтва про державну реєстрацію контрагентів позивача були скасовані чи визнані недійсними за рішеннями суду на момент укладання чи виконання договорів.

Збільшуючи зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість, контролюючий орган виходив з того, що документи, на підставі яких позивачем сформовані спірні суми податкових вигод, були виписані контрагентами, які мають ознаки фіктивності.

Зокрема, на підтвердження зазначених обставин фіктивності ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт" контролюючий орган посилається на вироки Печерського районного суду міста Києва по кримінальних справах №757/1457/16-к та №757/35372/15-к за кримінальними провадженнями за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 та ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, в яких зазначено про фіктивну діяльність ТОВ "Вайт Роял" та ТОВ "Глобал Продакт", що на думку відповідача, свідчить про фіктивність господарських відносин вказаних суб'єктів господарювання з КП КОР "Тетіївтепломережа" та ставить під сумнів реальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами за відповідний період, а первинні документи підписані їх керівниками, які, окрім того, заперечують факт такого підписання, не є належно оформленими звітними документами, що посвідчують вчинення господарських операцій.

З даного приводу, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до приписів статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з частиною четвертою 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду у справах про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Тобто, обов'язковість преюдиційних обставин, передбачена частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Згідно зі статтею 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Отже, ні до компетенції адміністративного суду, ні тим більше до компетенції податкової інспекції, законом не віднесено повноваження робити висновки про наявність або відсутність події злочину, так як вказані функції притаманні виключно судам загальної юрисдикції при здійсненні кримінального судочинства.

Одночасно з цим, згідно зі статтею 368 Кримінального процесуального кодексу України питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, вирішується таким судом виключно при ухвалені вироку.

Як вбачається з вироків Печерського районного суду м. Києва по кримінальних справах №757/1457/16-к та №757/35372/15-к, винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 та ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Вказані особи уклали угоду про визнання винуватості, яка і була покладена в основу вироку.

Проте, у вироках Печерського районного суду м. Києва по кримінальних справах №757/1457/16-к та №757/35372/15-к суд не досліджував та не давав оцінки господарським операціям позивача та ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", не встановив недійсність документів, що були складені за наслідком здійснення господарських операцій, а позивач або його посадові особи не є фігурантами вказаної кримінальної справи. Досліджувані судом у вироках обставини стосуються періоду створення та реєстрації юридичних осіб, подальша ж господарська діяльність підприємств не досліджувалась.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі придбання суб'єктом підприємницької діяльності без мети реального провадження підприємницької діяльності та номінальність його керівництва цим підприємством не є беззаперечним свідченням безтоварності усіх операцій, здійснених цим суб'єктом господарювання за відсутності інших обставин, які б свідчили про необґрунтованість податкової вигоди, а відтак не може розцінюватися як імперативна ознака нікчемності укладених ним правочинів. При цьому, негативні наслідки для реальних контрагентів фіктивних підприємств мають місце лише у разі умисної спільної участі у вчиненні злочину, зокрема, шляхом сприяння незаконному завищенню валових витрат або податкового кредиту із ПДВ.

Проте, доказів участі позивача разом із ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт" у схемі транзитного руху коштів податковим органом не представлено.

Тобто, суд приходить до висновку, що у вироках позивач відсутній серед переліку підприємств, установ і організацій яким штучно формувався податковий кредит вищевказаними особами.

Водночас, встановлення факту фіктивного підприємництва Податковий кодекс України не визначає як самостійну підставу для позбавлення права на формування податкового кредиту та витрат.

При цьому, відповідачем не надано добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій, в тому числі і результатів почеркознавчої експертизи з категоричними висновками щодо підписів на поданих товариством первинних документах.

Слід зазначити, що сам по собі протокол допиту свідка не є належним доказом вчинення будь-якою особою кримінально-караного діяння, а відтак, відсутність таких доказів вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Що ж стосується посилання податкового органу на неможливість формування даних податкового обліку на підставі первинних документів, підписаних від імені контрагентів невстановленими особами, то слід зазначити, що платник не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентами, а також проводити почеркознавчу експертизу під час здійснення підприємницької діяльності; на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності. При дотриманні контрагентами законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

З огляду на недоведеність податковим органом існування відповідних фактів, та обставина, що первинні документи від імені контрагентів підписані невстановленими особами, не є достатньою підставою для позбавлення покупця (позивача у справі) права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат та податкового кредиту за наслідками придбання товарів у спірних постачальників.

Щодо доводів відповідача про непричетність засновників ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт" до господарської діяльності вказаних товариств, то суд зазначає, що така обставина не може свідчити про факт вчинення податкового правопорушення позивачем.

Саме такої правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 02.03.2016 № К/800/11712/15, яка розглядалася за подібних обставин та в якій суд касаційної інстанції відійшов від правової позиції Верховного суду України, яка була ним висловлена у постанові від 05.03.2012 по справі № 21-421а11.

У вказаній справі Вищий адміністративний суд України зазначив, що дійсно, згідно з позицією Верховного суду України, викладеної ним, зокрема, у постанові від 05.03.2012 у справі № 21-421а11, а також у постанові від 22.09.2015 у справі № 21-887а15, документи, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, що виключає можливість формування даних податкового обліку на підставі таких документів.

Втім, Вищий адміністративний суд України наголосив, що наявність таких обставин має підтверджуватись документально, зокрема, результатами почеркознавчої експертизи з категоричними висновками про неавтентичність проставлених підписів на поданих товариством первинних документах, позаяк особа, яка заперечує свою причетність до діяльності юридичної особи, може мати особисту зацікавленість у неподанні відомостей, необхідних для податкового контролю.

Отже, висновок податкового органу про недостовірність документів, підписаних не тією особою, що значиться в установчих документах ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт" керівниками цих підприємств, за умови документального підтвердження реальності виконання господарських операцій, не може розглядатися як самостійна підстава для визнання податкової вигоди необґрунтованою. У податковому спорі податковий орган не може ставити під сумнів оподатковувану операцію, посилаючись лише на вказану обставину, а повинен довести відсутність реальності такої операції в силу відсутності товарно-грошового обороту, номінального оформлення операції, її імітації з єдиною метою отримати незаконну податкову вигоду та податкову економію.

Посилання відповідача на обставину відсутності у контрагентів позивача - ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", ПП "Спецбуд", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп" складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, відсутності працюючих осіб, не приймаються судом до уваги, оскільки вказані висновки зроблені відповідачем на підставі даних про не подання контрагентами позивача податкової звітності до податкового органу, водночас позивач не має жодного відношення до подачі його контрагентами податкової звітності.

Так, в Акті перевірки податковий орган не перевіряв даної обставини і не досліджував жодних документів. Проте, для здійснення підприємницької діяльності не обов'язково потрібно мати у власності нерухоме майно і транспортні засоби, оскільки їх можна орендувати і це не є перешкодою у веденні підприємницької діяльності.

Крім того, суд критично ставиться до посилання відповідача, як на доказ правомірності своїх висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, на податкову інформацію, яка наявна в базах даних відповідача відносно контрагентів позивача.

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відтак, податкова інформація та акти перевірки не є належними та допустимим доказами у справі, а висновки про відсутність умов у ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", ПП "Спецбуд", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп" для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.

Таким чином, твердження відповідача з посиланням на податкову інформацію та акти перевірок про те, що діяльність контрагентів позивача - ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", ПП "Спецбуд", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп" була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням останньому податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту та валових витрат, судом оцінюються критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, що суперечить статті 159 КАС України. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Крім того, головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, а не податковою інформацією. Вказані ж в податковій інформації, в актах податкових органів недоліки, допущені суб'єктом господарювання при укладенні та виконанні договорів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в силу закону отримання податковим органом податкової інформації, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані податкова інформація не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд вважає, що в отриманні права на формування податкового кредиту та витрат може бути відмовлено у разі якщо податковим органом буде доведено, що платник податку діяв без належної обачності та, виходячи із умов та обставин здійснення відповідної угоди, знав або міг знати про зазначення контрагентом недостовірних відомостей чи про надання документів підписаних особою, що не є керівником контрагента чи про те, що контрагентом по договору є особа, яка не здійснювала реальної підприємницької діяльності та не декларувала свої податкові зобов'язання.

При цьому, самі по собі заперечення керівником своєї причетності до здійснення фінансово-господарської діяльності юридичної особи, яка була створена або керована ним, не є беззаперечним доказом обізнаності платника податків з дефектами у правовому статусі контрагента, адже відповідні пояснення можуть надаватись, у тому числі, з метою уникнення кримінальної відповідальності взагалі або більш суворого покарання.

Тому, формальна відмова особи від будь-якого відношення до створеного нею підприємства не може розглядатися як обставина, достатня для висновку про достовірність даного факту.

Суд наголошує на важливості правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Тобто, у даному випадку, недобросовісність платника податків має бути встановлена безумовними та недвозначними доказами.

Проте, як вбачається з Акта перевірки, ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", ПП "Спецбуд", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп" на час здійснення спірних господарських операцій були зареєстровані, як юридичні особи у відповідності до чинного законодавства та були платниками податку на додану вартість.

Відповідачем в акті перевірки та під час розгляду справи не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме КП КОР "Тетіївтепломережа", як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності свого контрагента.

Суд, оцінюючи спірні фінансово-господарські операції, передусім виходить з того, що юридична відповідальність згідно норм чинного законодавства України є персоніфікованою.

Підприємство яке є сумлінним платником податків і виконало усі вимоги, з якими закон пов'язує право на зменшення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток на суму податкового кредиту та витрат, не повинно нести відповідальність за своїх контрагентів.

Європейський суд з прав людини у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив: " 70. І, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності. 71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1".

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 по справі "Інтерсплав проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюється конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. При цьому, Суд не прийняв зауваження Уряду щодо загальної практики відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постановах від 11.12.2007 року (справа № 21-1376во06), від 09.09.2008 (справа №21-500во08), від 01.06.2010 (справа №21-573во10) та від 31.01.2011 у справі №21-47а10 дійшов висновку, що "у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту".

Крім цього, Верховний Суд України у своїй постанові від 30.09.2015 (справа 21-1575а15), предметом якої були вимоги податкового органу про визнання недійсними з моменту реєстрації установчих документів та припинення юридичної особи з огляду на реєстрацію підприємства на підставну особу наголосив, що висновок суду про фіктивність підприємства не може ґрунтуватись виключно чи переважно на показаннях особи, достовірність яких не була підтверджена безпосередньо у судовому засіданні.

Як зазначив Верховний Суд України, ознаки фіктивності мають бути доведені належними, допустимими і достовірними доказами, поняття, джерела та характеристика яких наведені в статтях 69, 70, 77, 79, 80, 85 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до статті 86 цього Кодексу докази оцінюються та мають ґрунтуватися на безпосередньому, повному, всебічному та об'єктивному їх дослідженні. Тут слід зазначити, що норми матеріального закону не пов'язують визнання ознак фіктивності юридичної особи з обов'язковим встановленням вини в діях особи (осіб), яка зареєструвала таку особу, чи попереднього кримінального провадження і постановлення обвинувального вироку щодо осіб, які вчинили фіктивне підприємництво, тобто злочин, передбачений частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України.

Зокрема, Верховний Суд України вказав, що не можна дійти однозначного висновку про фіктивність підприємства за умови нез'ясованості достовірності та щирості показань директора/засновника про відсутність у нього наміру створювати підприємство і займатися підприємницькою діяльністю; ролі та ступені участі особи, що давала показання у створенні підприємства тощо.

У цій же постанові Верховний Суд України зазначив, що та обставина, що керівник чи засновник підприємства заперечує щодо своєї ініціативи у створенні та участі у господарській діяльності підприємства не свідчить про неможливість підприємства бути учасником господарських відносин.

У зв'язку з цим суд констатує, що судом під час розгляду вказаної справи не отримано, а відповідачем не надано жодного належного доказу, що беззаперечно свідчили б про безтоварність (фіктивність) розглядуваних фінансово-господарських операцій.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим вважається, що дії платника, які мають результатами отримання податкової вигоди, є економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності, - достовірними.

Подання платником податковому органові усіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством з питань оподаткування, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковим органом не доведено, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Під час розгляду справи відповідач не спростував обставини реального виконання спірних операцій, засвідчених поданими платником первинними документами, не скористався правами, наданими йому податковим законодавством, для безпосереднього з'ясування обставин, які б підтвердили або спростували висновки про неможливість виконання контрагентом позивача господарських операцій.

Відтак суд вважає, що висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентами є формальними та необ'єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов'язань та податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, факт продажу ТОВ "Гидро Строй Групп", ТОВ "Вайт Роял", ТОВ "Глобал Продакт", ПП "Спецбуд", ТОВ "Дойтчес Фляйш Україна", ПП "Хімінвест", ТОВ "Вестер Груп" товарів (робіт, послуг), обумовлених спірними договорами, підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів посвідчується належним чином оформленими податковими накладними.

Як встановлено судом, усі наявні у матеріалах справи документи дають змогу визначити, які саме товари (роботи, послуги) придбавались позивачем, за якою ціною, між якими контрагентами, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на недоведеність реальності господарських операцій з поставок товарів через наявність недоліків в оформленні товарно-транспортних накладних на підтвердження транспортування таких ТМЦ, оскільки товарно-транспортна накладна у відповідності до норм чинного законодавства (зокрема, Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ, Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила), затверджених Наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, та Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306) призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає безпосередньо взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення, у зв'язку з чим певні недоліки в товарно-транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.

Аналогічні висновки наведені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 27.10.2014 у справі №К/800/28931/14, від 30.10.2014 у справі №К/9991/64001/12 та від 28.10.2014 у справі № К/800/24404/13.

Більш того, чинним податковим законодавством України та чисельною судовою практикою Вищого адміністративного суду України (№К/800/22363/15 від 23.09.2015, №К/800/56974/13 від 27.07.2015, №К/800/17289/13 від 07.12.2015, №К/800/61508/13 від 06.03.2014 та інші) встановлено, що товарно-транспортні накладні та подорожні листи не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, не визначено товарно-транспортну накладну і як безумовний і обов'язковий доказ реальності укладених правочинів, натомість оцінка здійснених фінансово-господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу матеріалів та фактичних обставин справи з урахуванням їх особливостей та специфіки, що не було належним чином здійснено контролюючим органом.

Враховуючи зазначені обставини та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що укладені між позивачем та його контрагентами - постачальниками правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданим, факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентами враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Отже, викладений в Акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8.5 п.138.8 ст. 138 Податкового кодексу України в частині завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) у 2014 році на суму 1488255,00 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на суму 267886,00 грн., та вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 134108,00 грн., є необґрунтованим.

У той же час, суд погоджується із висновками відповідача про порушення позивачем вимог п.п.138.10.2 п. 138.10 ст. 138, п. 142.1 ст. 142, п. 143.1 ст. 143 Податкового кодексу України, що виявилось у завищенні позивачем адміністративних витрат на загальну суму 150011,00 грн. щодо безпідставного нарахування та виплаті директору підприємства премії у 2013 році на суму 49319,19 грн. та в 2014 році на суму 100691,81 грн., з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту Акту перевірки, податковим органом було встановлено, що директору підприємства без погодження з органом управління підприємства безпідставно нараховано та виплачено премії та надбавки на суму 109449,15 грн. за 2013-2014 роки та єдиного соціального внеску на суму 40561,85 грн.

Такий висновок підтверджується постановою Київського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі №810/1288/15, в якій було встановлено, що посадовими КП КОР "Тетіївтепломережа" було проведено виплати премій директору підприємства без дотримання порядку здійснення таких виплат передбаченого вимогами трудового контракту, а також Положення Київської обласної ради від 31.07.2012 №430-21-VІ, а саме без погодження органу управління підприємства.

Під час розгляду справи позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження того, що витрати на виплату директору підприємства премій правомірно було відображено у податковій звітності, що в свою чергу, свідчить про безпідставне віднесення позивачем вказаної суми коштів до складу адміністративних витрат.

Отже, з наведеного слідує, що контролюючим органом було правомірно зменшено позивачу адміністративні витрати на загальну суму 150011,00 грн., у тому числі за 2013 рік на суму 49319,19 грн. та за 2014 рік на суму 100691,81 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заниження позивачем суми податку на прибуток на загальну суму 27495,00 грн. ((49319,19 грн. х 19 % (ставка податку за 2013 рік)) + (100691,81 х 18 % (ставка податку за 2014 рік)) = 27495,00 грн.).

Враховуючи те, що матеріалами справи частково підтверджується правомірність викладеного в акті перевірки висновку контролюючого органу про заниження позивачем податку на прибуток, а тому правомірним є донарахування позивачу податку на прибуток в сумі 27495,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6874,00 грн. (27495,00 грн. х 25 %).

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 09.02.2016 №000182200 та податкове повідомлення-рішення від 09.02.2016 №000192200 в частині донарахування позивачу податку на прибуток у сумі 267886,00 грн. (295381,00 грн. - 27495,00 грн.) та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 66972,00 грн. (73846,00 грн. - 6874,00 грн.) підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач вимог про відшкодування судових витрат не заявляв, судові витрати стягненню на його користь не підлягають.

Керуючись статтями 11, 69-71, 97, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 09.02.2016 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 09.02.2016 № в частині донарахування Комунальному підприємству Київської обласної ради "Тетіївтепломережа" податку на прибуток у сумі 267886,00 грн. (двісті шістдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят шість грн. 00 коп.) та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 66972,00 грн. (шістдесят шість тисяч дев'ятсот сімдесят дві грн. 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.