Справа № 580/450/17
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2017 р. Справа № 580/450/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.
Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.
за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04.09.2017р. по справі № 580/450/17
за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИЛА
Позивач - ОСОБА_1 , звернулася до Лебединського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії відповідача у відмові встановлення статусу інваліда війни ОСОБА_2 ;
- зобов`язати відповідача надати статус інваліда війни ОСОБА_2 та визнати ОСОБА_1 членом сім`ї потерпілого інваліда війни та видати відповідне посвідчення.
Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 04 вересня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області щодо розгляду питання про встановлення ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу інваліда війни та визнання ОСОБА_1 членом сім`ї померлого інваліда війни.
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу інваліда війни та визнання ОСОБА_1 членом сім`ї померлого інваліда війни
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04 вересня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 1 ст. 7, п. 1 ст. 10, п. 2 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 9, п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених в апеляційній скарзі.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який був чоловіком позивача - ОСОБА_1 .
У 1988 році ОСОБА_2 був призваний на збори Лебединським РВК для виконання службових обов`язків в складі військової частини НОМЕР_1 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що вбачається з довідок (а.с 9, 10) та не заперечується сторонами у справі.
З експертного висновку (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_2 мав захворювання, пов`язане з виконуванням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно витягу із акту огляду МСЕК від 14.07.2000 року (а.с. 13), ОСОБА_2 мав другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконуванням обов`язку військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Позивач, вважаючи, що її чоловіку повинен бути встановлений статус інваліда війни, а їй статус члена сім`ї померлого інваліда війни, звернулася з даного приводу до УПСЗН виконавчого комітету Лебединської міської ради, однак, отримала відмову, викладену в листі (а.с. 45), з посиланням на те, що ОСОБА_2 за життя не отримував вказаного статусу і Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не регламентовано встановлення статусу інваліда війни посмертно, а тому вона не має підстав для отримання статусу члена сім`ї померлого інваліда війни.
Вважаючи таку відмову неправомірною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні питання, яке є предметом даного спору, відповідач порушив права ОСОБА_1 , прийнявши невмотивоване рішення про відмову у задоволенні її вимог.
Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.
Нормативним актом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551-XII.
В преамбулі до Закону № 3551-ХІІ зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Поширення чинності Закону № 3551-XII на членів сім`ї загиблої особи є похідним від приналежності такої особи до ветеранів війни.
Відповідно до статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно пп. 1 частини 1 статті 7 цього Закону до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами
Пункт 2 статті 10 Закону № 3551-XII визначає, що його чинність поширюється на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге. На дружин (чоловіків) померлих інвалідів війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя інвалідами, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті інваліда.
Відповідно до ст. 2 "Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 посвідчення є документом суворого обліку та звітності і вручається особисто ветеранам війни та іншим особам, на яких поширюється чинність Закону, або за їхнім дорученням рідним чи іншим особам, за що вони розписуються у відповідних документах.
Посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги та компенсації.
Відповідно до ст. 4 Положення особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту" видаються посвідчення з записом "Посвідчення члена сім`ї померлого".
Відповідно до п. 2 ст. 7 Положення "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї померлого" видаються пенсіонерам, які отримують пенсії в органах Пенсійного фонду, органами Праці та соціального захисту населення, іншим пенсіонерам - органами, в яких вони перебувають на обліку для призначення пенсії.
Відповідно до ст. 9 Положення посвідчення і нагрудні знаки вручаються особисто ветеранам війни та іншим особам, на яких поширюється чинність Закону, або за їхнім дорученням рідним чи іншим особам, за що вони розписуються у відповідних документах.
Під час судового розгляду справи встановлено та підтверджується витягом із акта огляду у МСЕК серії АА № 000201, що після смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , було засвідчено, що захворювання, яке привело до інвалідності ОСОБА_2 ІІ групи пов`язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при виконання обов`язків військової служби. 14.07.2000 року ОСОБА_2 був визнаний інвалідом ІІ групи профзахворювань, пов`язаного з роботами на ЧАЕС.
За життя ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області із заявою про встановлення йому статусу ветерана війни не звертався. Між сторонами не було розбіжностей щодо цих фактів.
Доводи позивача, що ОСОБА_2 за життя фактично мав статус інваліда війни та відсутність у нього відповідного посвідчення не позбавляло його цього статусу є помилковим, оскільки ОСОБА_2 за життя не була встановлена інвалідність, що пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при виконання обов`язків військової служби та із заявою до відповідача про видачу йому відповідного посвідчення, яке було б підтвердженням його статусу не звертався, тому сам за життя не отримав статусу ветерана війни.
З приводу доводів суду першої інстанції про те, що медико-соціальна експертиза відносно ОСОБА_2 була розпочата 01.06.2000 року, датою огляду особи та датою закінчення експертизи є 06.06.2000 року, а тому на час складання акту огляду МСЕК № 892 від 01.06.2000 року (а.с. 33-37) ОСОБА_2 був живий, що не було враховано відповідачем під час прийняття рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з акту огляду у МСЕК № 892 (а.с. 33-37), дійсно експертиза відносно ОСОБА_2 була розпочата 01.06.2000 року, датою огляду особи та датою закінчення експертизи є 06.06.2000 року. Водночас у п. п. 30.4-30.8 акта ОСОБА_2 було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання з 01.06.2000 року. Водночас, згідно п. 37 Акту "зауваження та пропозиції обласної (центральної міської) МСЕК по результатах перевірки правильності вирішення і оформлення акта огляду районної, міжрайонної, міської медико-соціальної експертної комісії" 14.07.2000 внесено зауваження, згідно яких вирішено змінити причину інвалідності ОСОБА_2 з "загального захворювання" на "захворювання, пов`язане із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків на ЧАЕС" з 14.07.2000 безстроково, тобто вже після смерті ОСОБА_1 .
З огляду на встановлені у справі обставини, беручи до уваги те, що за життя ОСОБА_2 не був визнаний інвалідом війни, колегія суддів приходить до висновку, що дія Закону № 3551-XII на позивача у даній справі не поширюється та підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у суду відсутні.
У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийнята судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У відповідності до ст. 202 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Згідно ч. 2 ст. 205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області - задовольнити.
Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04.09.2017р. по справі № 580/450/17 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27.10.2017 р.