Справа № 202/4394/17
Суддя: Бєльченко Л. А.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/4394/17
Провадження №2-а/202/198/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 жовтня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

складі судді: Бєльченко Л.А.,

при секретарі - Федорченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом до відповідача, зазначаючи, що він перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради і має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІІ групи. Позивач зазначив, що відповідно до частини 1 статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" він має право на виплату одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Йому ІІ група інвалідності від захворювання, пов'язаного із роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, була встановлена з 17.02.1994 року, однак він таку компенсацію не отримував. У зв'язку із зазначеним 06.06.2017 року він, позивач, звернувся до відповідача із заявою про виплату зазначеної компенсації, однак листом відповідача № 1989 від 15.06.2017 року його було повідомлено про відмову у виплаті зазначеної компенсації, у зв'язку з тим, що вказана компенсація виплачується за заявою заінтересованої особи, поданою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності, а йому, позивачу, інвалідність була встановлена з 19.01.1999 року. Позивач вважає такі дії Управління протиправними, тому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат та зобов'язати відповідача здійснити йому, позивачеві, перерахунок та виплату зазначеної компенсації.

Позивач в судове засідання не з'явився, його представник, ОСОБА_2 , надав на адресу суду заяву, в котрій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а справу розглянути за його та позивача відсутності (а.с. 24).

Представник відповідача, Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву письмові заперечення та заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 15-16, 25). В наданих запереченнях остання заперечила проти позовних вимог, зазначаючи, що відповідно до статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" компенсація та допомога виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3,4 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 року № 760 виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 року № 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги», поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника. Згідно із довідкою МСЕК від 19.01.1999 року інвалідність позивачеві встановлена з 19.01.1999 року. З огляду на зазначене, на час звернення позивача до Управління із заявою 09.06.2017 року встановлений чинним законодавством строк для виплати одноразової компенсації сплинув. Крім того, представник відповідача зазначила, що на момент встановлення інвалідності позивачеві діяло Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату годувальника, затвердженого наказом МНС України від 31.12.1996 року № 28, котре втратило чинність з 25.06.2007 року. За цим Положенням вказані виплати повинні були проводитися протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого відповідними органами, які проводять ці виплати. Тому представник відповідача просила суд відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІІ групи (а.с. 5).

06.06.2017 року позивач звернувся до Управління із заявою про виплату йому одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 3).

Листом відповідача № 1989 від 15.06.2017 року позивача було повідомлено про відмову у виплаті зазначеної компенсації, у зв'язку з тим, що вказана компенсація виплачується за заявою заінтересованої особи, поданою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності, а йому, позивачу, інвалідність була встановлена з 19.01.1999 року (а.с. 4).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім'ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою. Компенсація та допомога виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3,4 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 року № 760 виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 року № 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги», поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника.

На момент встановлення інвалідності позивачеві діяло Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату годувальника, затвердженого наказом МНС України від 31.12.1996 року № 28, котре втратило чинність з 25.06.2007 року. За цим Положенням вказані виплати повинні були проводитися протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого відповідними органами, які проводять ці виплати.

Відповідно до довідки МСЕК від 19.01.1999 року інвалідність позивачеві встановлена з 19.01.1999 року (а.с. 17).

Як встановлено судом, позивач звернувся до Управління лише 06.06.2017 року, тобто після закінчення строку, встановленого для подання заяви про виплату одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю особи, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З огляду на зазначене, суд вважає відмову відповідача щодо виплати позивачеві одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 45 мінімальних заробітних плат правомірною, а тому приходить до висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.41,122,128,160-163 КАС України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя - Бєльченко Л.А.