Справа № 803/1110/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/10176/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В..,

при секретарі судового засідання Куціль С.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Луцької міської ради на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі за її позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Приватне акціонерне товариство «Волинське обласне підприємство автобусних станцій», про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Луцька міська рада (далі Міська рада) звернулася до суду із позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 (далі Реєстратор, КП відповідно) у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36646859 від 16.08.2017 (далі Рішення) про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 2,34 га за Приватним акціонерним товариством «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» (далі ПАТ) з кадастровим номером :22:065:0059 та номер запису про інше речове право: 21904092 (спеціальний розділ) реєстрація іншого речового права.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі №803/1110/17 закрито провадження у справі за вказаним позовом.

Не погодившись з постановленою ухвалою її оскаржив позивач, який покликаючись на порушення норм процесуального права, просить таку скасувати і направити дану справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд дійшов помилкового висновку про те, що такий спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Вказує на те, що позовні вимоги Міської ради фактично стосуються оскарження неправомірних дій Реєстратора, як субєкта владних повноважень, а не визначення права на користування земельною ділянкою, щодо якої Реєстратором було прийнято Рішення. А тому, у розглядуваних відносинах не існує спір про право, що у свою чергу виключає розгляд такої справи в порядку господарського судочинства.

ПАТ у письмовому запереченні вважає ухвалу суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідач просив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд виходив із того, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а підлягає розгляду Господарським судом Волинської області у порядку визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК).

Такі висновки цього суду є вірними з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.08.2017 Реєстратором проведено державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 2,34 га з кадастровим номером :22:065:0059 по вул.Конякіна, 39 в м.Луцьку за ПАТ на підставі державного акта про право постійного користування земельною ділянкою, серія та номер ІІ-ВЛ001237, виданого 06.12.1995 (далі Державний акт; а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом ч.1 ст.17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктами 1, 7 ст.3 КАС, встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

В розрізі викладеного, необхідно звернути увагу і на те, що земельна ділянка, право постійного користування на яку за ПАТ закріплено Рішенням, була надана ПАТ на праві оренди на підставі рішення Міської ради від 28.12.2014 №21/15/3, та зареєстрованого в книзі записів Державної реєстрації договорів оренди 10.02.2005 за №289 (т.1 а.с.15-17).

До постановлення оскаржуваної ухвали, як позивач, так і ПАТ звертались із позовами до Господарського суду Волинської області, предметами розгляду по яких було повернення земельної ділянки після закінчення строку відповідного договору (за позовом Міської ради), а також визнання договору оренди поновленим та додаткової угоди укладеною (за позовом ПАТ) (т.1 а.с.36-42, 43-63).

На даний час, і це в судовому засіданні підтвердила представник апелянта, по зазначених вище справах триває апеляційний розгляд у Рівненському апеляційному господарському суді.

Отже, між Міською радою та третьою особою, існує невирішений спір про право на земельну ділянку, до вирішення якого і поза звязком з яким, не можуть бути розвязані питання, повязані з реєстрацією права власності (користування) на землю.

За п.1 ч.1 ст.157 КАС, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у ст.6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria)). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Спір, що розглядається, за позовними вимогами Міської ради, стосується скасування Рішення, яким за ПАТ закріплено право постійного користування земельною ділянкою, яке підтверджується Державним актом, тобто цивільного права, а отже, суд першої інстанції, закриваючи провадження у цій справі, дійшов правильного висновку щодо вирішення його в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст.1 ГПК підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як встановлено ч.3 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Положеннями п.6 ч.1 ст.12 ГПК визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Зважаючи на те, що заявлені у позові Міської ради вимоги спрямовані на захист порушеного права у сфері земельних правовідносин та стосуються оскарження правомірності набуття юридичною особою іншого речового права на земельну ділянку, відтак, породжують спір про право, тому такий спір не є публічно-правовим.

З огляду на це, доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст виготовлений 26 жовтня 2017 року.