Справа № 805/2496/17-а
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голошивець І. О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року справа №805/2496/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів: Гайдара А.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 4 вересня 2017 року у справі № 805/2496/17-а за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Донецької області, Державної судової адміністрації України про зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Апеляційного суду Донецької області, Державної судової адміністрації України (далі ДСА України), в якому просила: зобовязати ДСА України перерахувати на рахунок Апеляційного суду Донецької області, недораховану заробітну плату в сумі 133911,72 грн.; зобовязати Апеляційний суд Донецької області виплатити недораховану заробітну плату в сумі 133911,72 грн. (а.с.4-5).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 4 вересня 2017 року у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю (а.с.77-79).

Позивач не погодилася з таким рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просила скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позов в повному обсязі. Крім того, просила розглянути апеляцій скаргу за її відсутності. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, посилалась на неврегульованість спірних відносин діючим законодавством України та необхідність застосування до спірних відносин аналогії закону, а саме Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 92-93).

Відповідно до ст.197 ч.1 п.2 КАС України судом апеляційної інстанції справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, вивчила доводи апеляційної скарги, перевірила їх за матеріалами справи і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 з 2011 року працює суддею Апеляційного суду Донецької області.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 29 травня 2016 року під час поїздки з м. Новоазовська, де проживає її мати, до м. Маріуполя, на блок-посту в районі с. Октябрь ОСОБА_2 було затримано органами «ДНР» і в період з 29.05.2016 до 27.12.2016 незаконно утримували у м. Донецьку невідомі особи (а.с. 4).

За вказаними обставинами порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.146 Кримінального кодексу України та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000502 від 18.06.2016 (а.с. 87-91).

Листом від 11.05.2017 року за № 36-10/13/17 Апеляційний суд Донецької області на лист позивача щодо невиплати заробітної плати за період вимушеної відсутності на роботі з 30.05.2016 до 27.12.2016 повідомив, що виплата суддівської винагороди суддям здійснюється за фактично відпрацьований час, проте у вказаний період позивач була відсутня на робочому місці, і відповідно у табелі обліку використання робочого часу Апеляційного суду Донецької області за період з 30.05.2016 до 27.12.2016 року поставлена позначка н/з (неявка з незясованих причин); у звязку з чим суддівська винагорода не виплачувалась (а.с. 8). Вказані обставини підтверджені матеріалами справи.

Спірним у справі є наявність (відсутність) правових підстав для зобовязання ДСА України перерахувати на рахунок Апеляційного суду Донецької області недораховану заробітну плату позивача в сумі 133911,72 грн. та зобовязання Апеляційного суду Донецької області виплатити позивачеві недораховану заробітну плату в сумі 133911,72 грн.

Спірні відносини врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402), Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР, Кодексом законів про працю України в редакціях чинних на момент виникнення спірних відносин.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірні відносини, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Згідно з ч.1. ст.135 Закону №1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

За приписами ч.1 ст.148 Закону №1402 фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України (ч.2 ст.148 Закону №1402).

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України (п.2 ч.3 ст.148 Закону №1402).

Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України ( ст.149 Закону №1402).

В Преамбулі Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР ( далі за текстом Закон №108) зазначено, що цей Закон визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців ( ч.1 ст.2 Закону №108).

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно з ч.3 ст.8 Закону №108 умови розміру оплати праці суддів та членів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, працівників її центрального апарату і територіальних органів визначаються законом.

Заробітна плата суддям виплачується відповідно до табелю обліку робочого часу, ведення якого здійснюється за типовою формою № П-5, затвердженою наказом Держкомстату України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 05.12.2008 р. №489.

Позивач в обґрунтування своєї правової позиції щодо наявності права на отримання заробітної плати за період з 30 травня 2016 року до 27 грудня 2016 року посилається на визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу та поширюються на всіх суддів України. В законодавстві відсутня юридична норма, яка б регулювала відсутність судді на роботі протягом семи місяців, з причин, що не залежали від позивача та Апеляційного суду Донецької області. Вважає, що їй безпідставно не виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу, який трапився з поважних причин.

З довідки Апеляційного суду Донецької області від 04.09.2017 №3.2-09/64/2017 встановлено, що суддя Преснякова А.А. 29.05.2016 не зявилась на роботу та з цієї дати до 27.12.2016 року була відсутня на робочому місці, не здійснювала правосуддя та, відповідно, не брала участі в автоматизованому розподілі судових справ. З 29.12.2016 до 27.01.2017 року ОСОБА_2 перебувала у щорічній відпустці, з 30.01.2017 року вийшла на роботу та приступила до виконання обовязків судді (а.с.61).

Відповідно до довідки Апеляційного суду Донецької області №3.5-13/118/2017 та розрахункових листів суддівська винагорода ОСОБА_2 за період з червня до грудня 2016 року включно не нарахована та не виплачена. Даний факт не є спірним між сторонами (а.с. 56, 57-60).

За приписами ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз'яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Згідно ст.49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI суддя є недоторканним. Затримання судді або обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту до ухвалення обвинувального вироку судом не може бути здійснено без згоди Верховної ОСОБА_3 України.

Суддя, затриманий за підозрою у вчиненні діяння, за яке встановлена кримінальна чи адміністративна відповідальність, повинен бути негайно звільнений після зясування його особи. Суддя не може бути підданий приводу чи примусово доставлений до будь-якого органу чи установи, крім суду.

Судді може бути повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення лише Генеральним прокурором України або його заступником.

За приписами ст. 49 Закону №1402 суддя є недоторканним. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку суду, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Позивач зазначає, що її відсутність на робочому місці в період з 30 травня 2016 року до 27 грудня 2016 року зумовлена незаконним утриманням у м. Донецьку невідомими йому особами.

В підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 посилається на наявність кримінального правопорушення за ч.2 ст.146 Кримінального кодексу України та внесення відомостей за цим правопорушенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000502 від 18.06.2016.

Колегія суддів зазначає, що будь-які свідчення та інші матеріали, зібрані в рамках кримінальної справи, повинні бути оцінені органами слідства і судом з урахуванням всіх інших матеріалів, які знаходяться в справі. В кожній зі стадій процесу оцінка доказів має свої особливості, які пояснюються відмінними умовами і задачами даної стадії. Так, оцінка доказів, здійснена в стадії досудового слідства, носить лише попередній характер.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до доводів позивача щодо її затримання представниками незаконного угрупування повязане з її професійною діяльністю, оскільки такі твердження є лише припущеннями позивача і повинні бути підтверджені у встановленому законом порядку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 27 травня 1996 року у справі «Гудвін проти Сполученого Королівства» визнає, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосувати право у світлі своєї оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи. Логічним наслідком принципу загального застосування законів є те, що законодавчі акти не завжди є чітко сформульованими. Тлумачення та застосування таких актів залежить від практики.

Колегія суддів зазначає, що обставини, що виникли з позивачем в період з 29 травня 2016 року до 27 грудня 2016 року в контексті даних правовідносин за своєю суттю є форс-мажорними та не визначені положеннями діючого законодавства, що регулює трудові правовідносини.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивач у період з 29 травня 2016 року до 27 грудня 2016 року був відсутній на робочому місці з обєктивних причин. Водночас, виплата суддівської винагороди суддям здійснюється за фактично відпрацьований час, водночас з табелів обліку робочого часу встановлено відсутність ОСОБА_2 на робочому місці у період з 29 травня 2016 року до 27 грудня 2016 року. Крім того, відсутність позивача на роботі відбулася не з вини роботодавця Апеляційного суду Донецької області.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про зобовязання ДСА України перерахувати на рахунок Апеляційного суду Донецької області недораховану позивачеві заробітну плату в сумі 133911,72 грн.

Решта позовних вимог про зобовязання Апеляційний суд Донецької області виплатити позивачеві недораховану заробітну плату в сумі 133911,72 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вищенаведених позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних відносин норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосовно грошового забезпечення, оскільки позивачеві виплачується суддівська винагорода за спеціальним законом і аналогія закону не застосовується.

Неприйнятними також є посилання позивача щодо виплати суддівської винагороди в розмірі посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з огляду, що відсутність будь-яких відміток в табелі обліку робочого часу відносно позивача за спірний період унеможливлює виплату суддівської винагороди.

З огляду на встановлені обставини справи та норми зазначених законів, якими регулюються спірні відносини, колегія суддів дійшла висновку, що спір за суттю вимог вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування постанови відсутні.

Керуючись ст.195 ч.1, ст.197 ч.1 п.2, ст.198 ч.1 п.1, ст.200, ст.205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 4 вересня 2017 року у справі № 805/2496/17-а за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Донецької області, Державної судової адміністрації України про зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді: А.В. Гайдар

ОСОБА_3