Справа № 872/8863/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
29 вересня 2017 року справа № 808/115/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю
суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року

у справі № 808/115/17

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача, щодо не включення позивача до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) на виплату матеріальної допомоги за 2016 рік. Зобов`язати відповідача включити позивача до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) на виплату матеріальної допомоги за 2016 рік. Стягнути на користь позивача з військової частини НОМЕР_1 матеріальну допомогу в сумі 11523,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань визначений розділом XXXIII «Правила виплати матеріальної допомоги» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, у відповідності до якої зазначена допомога виплачується особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Проте, позивача протиправно не включено до наказу командира військової частини на виплату матеріальної допомоги №247 від 23.12.2016, у зв`язку з чим йому не було виплачено матеріальну допомогу.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідач у зв`язку з обмеженим фінансуванням не мав можливості забезпечити виплату матеріальної допомоги всім без винятку військовослужбовцям. Позивачем при поданні рапорту про надання матеріальної допомоги не конкретизовано причини та не надано документів, які б підтверджували скрутне становище.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вбачає вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - майор юстиції ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України на посаді помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної групи.

21.12.2016 позивачем поданий рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про надання дозволу на отримання матеріальної допомоги вх. 1244 від 21.12.2016 (а.с.6), втім до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) на виплату матеріальної допомоги за 2016 рік позивача не включено, відповідно, вказана допомога виплачена позивачу не була.

Вважаючи дії відповідача щодо не включення позивача до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) на виплату матеріальної допомоги за 2016 рік протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

За правилами ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (ч.4 ст.9 вказаного Закону).

Підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 1294 від 07.11.2007 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», наказом Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329) затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Правила виплати матеріальної допомоги особам офіцерського складу встановлені в розділі ХХХІІІ Інструкції № 260.

Відповідно до цієї Інструкції № 260 особам офіцерського складу, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (п.33.1).

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги (п. 33.2).

Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (п.33.3).

Положеннями п. 3 Наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 № 44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» (а.с.19), зі змінами до п.3 внесених згідно наказу Міністерства оборони України № 375 від 22.07.2016 (а.с.17) визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі матеріальна допомога) виплачувати в розмірі, що не перевищує розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

Видання наказів та виплату матеріальної допомоги здійснювати в межах фонду грошового забезпечення виключно за наявності залишків коштів на реєстраційних рахунках в порядку, передбаченому пунктом 1 цього наказу.

Згідно п.1 наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 № 44 витрати на грошове забезпечення військовослужбовців здійснювати за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо виплат: у першу чергу - щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції: у другу - щомісячне грошове забезпечення іншим військовослужбовцям та розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; у третю - грошова допомога для оздоровлення; у четверту - інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).

Виходячи з наведеного, умовою виплати матеріальної допомоги військовослужбовцю для вирішення соціально-побутових питань є наявність відповідного фінансування та подана військовослужбовцем письмова заява (рапорт).

Відповідач, посилаючись на обмеженість фінансового ресурсу, виділеного військовій частині НОМЕР_1 на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям протягом 2016 року, вказав про неможливість забезпечити виплату матеріальної допомоги всім без винятку військовослужбовцям.

В окремих випадках командиром військової частини приймались рішення за обґрунтованими клопотаннями військовослужбовців про надання їм матеріальної допомоги. Подаючи рапорти про надання матеріальної допомоги на розгляд командиру військової частини, військовослужбовці зазначали поважні причини та на обґрунтування додавали підтверджувальні документи (довідки тощо).

Наведене відповідач підтверджує, зокрема, наданим суду звітом про касові видатки за грошовим забезпеченням військовослужбовців та чисельність особового складу військової частини № НОМЕР_3 за січень-грудень 2016 року (а.с.51) та списком військовослужбовців, що отримали матеріальну допомогу протягом 2016 року (а,с.48).

З досліджених судом письмових доказів встановлено, що протягом 2016 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 виплачувалася матеріальна допомога, зокрема, в грудні 2016 року, в загальному розмірі 174077,82 грн. (без урахування податку на доходи фізичних осіб) в межах фонду грошового забезпечення, в окремих випадках, виходячи з конкретних обставин та за відповідним рішенням командира військової частини.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, вмотивоване рішення з приводу надання позивачеві матеріальної допомоги вирішення соціально-побутових питань згідно з його рапортом від 21.12.2016 вх. 1244, фактично не прийнято. Відсутність позивача в списку військовослужбовців на виплату матеріальної допомоги в 2016 році не є свідченням прийняття відповідачем певного рішення, залишає позивача в стані невизначеності з порушеного ним питання. Про наявність обставин, на які посилається відповідач в запереченнях суду, або будь-яких інших, позивачу до відома не доведено.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку про допущену відповідачем протиправну бездіяльність, внаслідок чого, користуючись правом, наданим ч.2 ст.11 КАС України, вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 - визнати протиправною бездіяльність. Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 від 21.12.2016 та зобов`язання відповідача вирішити питання щодо виплати йому матеріальної допомоги за 2016 рік.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача включити позивача до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) на виплату матеріальної допомоги за 2016 рік та стягнути на користь позивача з військової частини НОМЕР_1 матеріальну допомогу в сумі 11523,52 грн., апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку прийняття певного рішення залежить від результатів розгляду поданого позивачем рапорту, що віднесено до виключної компетенції відповідача.

Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятим Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції не в повному обсягу досліджено обставини по справі що призвело до невірного вирішення спору по суті заявлених вимог, що у відповідності до приписів ст.. 202 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року у справі №808/115/17 скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 21.12.2016.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вирішити питання щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко