Справа № 564/575/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Грипіч Л.А.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА

іменем України

"25" жовтня 2017 р. Справа № 564/575/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

Капустинського М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Луцьку Департаменту патрульної поліції НП України в особі інспектора роти№2 батальйону УПП у м.Луцьку ДПП лейтенанта поліції Градиського Миколи Миколайовича на постанову Костопільського районного суду Рівненської області від "22" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції в м. Луцьку Департаменту патрульної поліції НП України в особі інспектора роти№2 батальйону УПП у м.Луцьку ДПП лейтенанта поліції Градиського Миколи Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 22.05.2017р. адміністратвний позов ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції в м.Луцьку Департаменту патрульної поліції НП України в особі інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Луцьку ДПП Градиського Миколи Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі - задоволено частково.

Постанову серії АР №862390 від 09 березня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу скасовано частково, в частині накладення на позивача штрафу в розмірі 425 грн., звільнивши його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

Провадження у справі закрито.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивачем було скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП та суд, звільнивши відповідача від адміністративної відповідальності, порушив норми законодавства.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 09 березня 2017 року поліцейським роти №2 батальйону УПП в м. Луцьку ДПП Градиським М.М. винесена постанова серії АР №862390 про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що 09.03.2017 року о 11 год. 53 хв. керуючи автомобілем «SEAT ALTEA XL», д.н.з НОМЕР_1 на а/д Устилуг-Луцьк-Рівне 127 км при перевірці документів виявилось, що у нього відсутній поліс обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1. Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП .

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення доведено наявними в матеріалах справи доказами та постанова про накладення на позивача стягнення у вигляді штрафу винесена на законних підставах, але суд врахував характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, особу позивача, ступінь його вини та вирішив за можливе, скасувати оскаржувану постанову в частині накладення на позивача штрафу та звільнити позивача від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю вчиненого ним правопорушення, обмежившись усним зауваженням, закривши провадження у справі.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Згідно вимог п. 9.8 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Вмикання ближнього світла фар на транспортному засобі, що рухається у світлу пору доби, використовується для виділення його в потоці інших транспортних засобів, попередження про можливу небезпеку і служить для завчасного сприйняття і вжиття необхідних заходів іншими учасниками дорожнього руху.

Згідно статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як свідчить відео з камер поліцейського, відповідач двічі зазначив позивачу причину зупинки водія - керування автомобілем без включення ближнього світла фар.

Отже, колегія суддів зазначає, що інспектором правомірно було зупинено транспортний засіб, оскільки водій транспортного засобу не ввімкнув ближнє світло фар, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно п.21.3. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Згідно п.21.2. Контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: Відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Як вбачається з дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери, наданого відповідачем, позивачем на вимогу працівника поліції не пред'явлено поліс для перевірки, чим скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст..126 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, забезпечення безпеки осіб та забезпечення безпеки дорожнього руху може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах фото і відеотехніку, у зв'язку із чим відповідачем використовувалась нагрудна відеокамера, що була розміщена на форменому одязі.

Колегія суддів зазначає, що факт порушення правил дорожнього руху, та складання постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП зафіксовано на нагрудну відеокамеру інспектора патрульної поліції, відео запис міститься в матеріалах справи (а.с. 29).

Як вбачається з матеріалів справи, постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складено інспектором патрульної поліції, яка відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки позивачем вчинено адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а розгляд справи віднесено до компетенції Національної поліції, у відповідності до вимог ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Таким чином, приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АР №862390 від 09.03.2017р. , відповідач діяв обґрунтовано, на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскарженої постанови з огляду на її правомірність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного рішення, у зв'язку з чим постанова Костопільського районного суду Рівненської області від 22.05.2017р. підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Луцьку Департаменту патрульної поліції НП України в особі інспектора роти№2 батальйону УПП у м.Луцьку ДПП лейтенанта поліції Градиського Миколи Миколайовича задовольнити.

Постанову Костопільського районного суду Рівненської області від "22" травня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Б.С. Моніч

М.М. Капустинський