Справа № 821/1533/17
Суддя: Дмитрієва О.О.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 р. 11 год. 22 хв. м. ХерсонСправа № 821/1533/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дмитрієвої О.О.

при секретарі: Кукульник Я.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови від 26.07.2017 р.,

встановив:

ОСОБА_3 (ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду із позовною заявою до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (УДВС ГТУЮ у Херсонській області, відповідач), у якому просить визнати дії управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області щодо винесення постанови про передачу виконавчого провадження з Олешківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Херсонській області неправомірними та скасувати постанову.

Ухвалою від 18.10.17 провадження у справі відкрито.

ОСОБА_3 (ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду із позовною заявою до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (УДВС ГТУЮ у Херсонській області, відповідач), у якому просить визнати дії управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області щодо винесення постанови про передачу виконавчого провадження з Олешківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Херсонській області неправомірними та скасувати постанову.

Представники сторін в судове засідання прибули.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

В обґрунтування даного позову зазначив, що на виконанні у Олешківському районному відділі ДВС ГТУЮ у Херсонській області знаходилось виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №667/754/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 боргу у розмірі 545108,23 грн.. Вказав, що позивач зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, у м. Олешки знаходиться і майно, що належить йому на праві власності житловий будинок №132 по вул.. Першотравнева, який перебуває в іпотеці стягувача.

26 липня 2017 року начальником Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області винесено постанову про передачу зазначеного виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Херсонській області на підставі ст.. 25 Закону України Про виконавче провадження та розділом V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, у звязку з недостатньою чисельністю особового складу у Олешківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області та значним навантаженням виконавчих проваджень на кожного державного виконавця.

Представник позивача вважає зазначену постанову про передачу виконавчого провадження незаконною оскільки для її прийняття законодавством не передбачена така підстава як недостатня кількість державних виконавців. Окрім того вважає, що це порушує право ОСОБА_3 на визначене законом місце виконання судового рішення. Зазначає, що про існування такої він дізнався випадково 10.10.2017 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Додатково в судовому засіданні представник позивача надав письмові пояснення та зазначив, що передання проваджень управлінням ДВС було передбачено, зокрема п.4.1 Порядку передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи, від одного державного виконавця до іншого, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 17.05.2004 року №38/5. Однак після набрання чинності Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, вказаний Порядок втратив чинність.

В судовому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Пояснив, що оскаржувана постанова була винесена відповідно до вимог ч. 3 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої, зокрема за наявності інших обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Зазначив, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, посилаючись на висновки постанови Пленуму ВАСУ №3 від 13.12.2010.

Окрім того, представник відповідача вказав, що згідно повідомлення про вручення поштового відправлення боржник отримав постанову про прийняття виконавчого провадження від 16.08.2017 року - 22.08.2017 року.

Таким чином вважає, що дана позовна заява подана до суду з пропуском вставленого строку оскарження та порушенням правил підсудності. Проти закриття провадження у справі не заперечував. Просив суд залишити позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, подане в судовому засіданні представником позивача пояснення, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства за наступних підстав.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду"», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом ч. 5 статті 18 КАСУ України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті.

Статтею 181 КАС України встановлено особливості адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби учасниками виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій. Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Інший порядок судового оскарження рішення, діянь (дій або бездіяльності) виконавця визначено статями 383 389 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, ст. 1212 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України.

Разом із тим, розділом Х Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII визначено особливості оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Так, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

При цьому згідно зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ. Відтак для визначення підвідомчості відповідної категорії справ перш за все необхідно зясувати, який суд видав виконавчий документ.

Аналогічний висновок слідує із постанови пленуму Вищого господарського суду України (ВГСУ) «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 р. № 9, у п. 9.1 якої розяснено, що скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто в першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають обєктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Таким чином, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ (постанова Верховного Суду України (ВСУ) від 16.03.2016 р. у справі № 6-30цс16 та від 16.11.2016 р. у справі № 6-931цс16).

Окрім того, ВСУ в постанові від 7.06.2016 р. у справі № 21-3280а15 та від 22.02.2017 р. у справі № 6-2946цс16 вказав, що скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця в процедурі примусового виконання вироку суду, яким задоволено цивільний позов, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки такий спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

Із позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржуються до суду дії державного виконавця у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого листа виданого Цюрупинським районним судом Херсонської області на виконання рішення цього ж суду, яким було стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №НЕС0GK00001180 від 30.08.2007р., у розмірі 21334,96 доларів США, що еквівалентно 545108,23 грн..

Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача на те, що даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

Аналогічні положення викладені також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" - у редакції із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від N 10 від 12.09.2014.

Щодо позиції відповідача, висловленій у його відзиві на позовну заяву про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 157 КАС України закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду адміністративної справи без вирішення її по суті та винесення постанови у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим самим позовом.

Підстави для закриття провадження в справі вичерпно визначені ст. 157 КАС і в даному разі свідчать про те, що процес не може бути продовжений з причин не підсудності даної справи розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Натомість, залишення позовної заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду адміністративної справи без ухвалення постанови, у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. В такому випадку позовна заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких можливе в майбутньому.

Вичерпний перелік підстав, за якими позовну заяву належить залишити без розгляду встановлено ч.1 ст. 155 КАС України.

Особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

В даному разі, суд звертає увагу відповідача на те, що ст.. 155 КАС України не визначено такої підстави для залишення позовної заяви без розгляду як неналежність розгляду справи в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином суд залишає клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду без задоволення.

Враховуючи викладене та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із вимогами ст..7 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема закриття провадження у справі. Таким чином сума сплаченого судового збору підлягає поверненню позивачу.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд

ухвалив:

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови від 26.07.2017 р..

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з такою самою позовною заявою не допускається, проте він має право звернутися із зазначеним позовом в порядку цивільного судочинства згідно правил підсудності, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повернути ОСОБА_3 з Державного бюджету суму сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 26.10.2017р.

Суддя Дмитрієва О.О.

кат. 11.5