Справа № 816/886/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 р.Справа № 816/886/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників сторін : позивача - ОСОБА_1, відповідача - Гонжак К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2017р. по справі № 816/886/17

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

01 червня 2017 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач), в якому просив суд :

- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене листом від 20.04.2017 року № 4370/6-17 про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі 4,44 умовних кадастрових гектар для ведення фермерського господарства на території Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів, із раніше наданої у користування ФГ "К879" земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1;

- зобов`язати повторно розглянути клопотання від 20.03.2017 року щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі 4,44 умовних кадастрових гектар для ведення фермерського господарства на території Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів, із раніше наданої у користування ФГ "К879" земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 року по справі № 816/886/17 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у формі листа № 4370/6-17 від 20.04.2017 року про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки - визнано протиправним та скасовано.

Зобов"язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_3 від 20.03.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі 4,44 умовних кадастрових гектари для ведення фермерського господарства на території Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів, з раніше наданої у користування ФГ "К879" земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 - з урахуванням висновків суду, викладених в даній постанові.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області судові витрати, понесені ОСОБА_3 у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 640 грн.

У стягненні витрат на правову допомогу відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 року по справі № 816/886/17 скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.2 Закону України «Про землеустрій» стверджує, що Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області правомірно відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі 4,44 умовних кадастрових гектар для ведення фермерського господарства. Так, при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідачем враховано, що наслідком поділу земельної ділянки стане неспроможність землекористувача компенсувати витрати, пов'язані із застосуванням сучасної техніки тощо. Власники дрібних земельних ділянок, які бажають їх обробляти самостійно, позбавлені можливості придбання сучасних засобів автоматизації сільського господарства, створювати та розвивати сільськогосподарську інфраструктуру, впроваджувати систему управління якістю продукції, оскільки доходів від звичайної сільськогосподарської діяльності для цього буде недостатньо. Лише укрупнення землекористування до економічно обґрунтованих розмірів дозволяє зменшити собівартість сільськогосподарської продукції та підвищити конкурентоспроможність товаровиробника. Враховуючи викладене, ГУ Держгеокадастру в Полтавській області вважає недоцільним поділ сформованої земельної ділянки та нераціональним передання її у власність громадянину.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 року по справі № 816/886/17 скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач в надісланих до суду письмових запереченнях та його представник в судовому засіданні просили суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Вказує, що посилання відповідача на ст.2 Закону України «Про землеустрій» не є підставою для відмови у реалізації права громадян на отримання земельної ділянки у власність. Зазначив, що позивач правомірно звернувся до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, надавши всю необхідну інформацію для прийняття позитивного рішення за наслідками розгляду заяви. Однак, відповідачем прийнято рішення про відмову в наданні такого дозволу з підстав, не передбачених Земельним кодексом України.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2017 року позивач звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області з проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, як члену фермерського господарства "К879", щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в розмірі земельної частки (паю) площею 4,44 умовних кадастрових гектари для ведення фермерського господарства на території Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів.

До заяви позивач додав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копії паспорту та ідентифікаційного коду, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, копію статуту фермерського господарства "К879", витяг із державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію договору оренди, довідку про середній розмір земельної частки (паю), довідку про те, що раніше ним не набувались права на земельну частку (пай), нотаріально засвідчена згода землекористувача, копія протоколу засідання загальних зборів учасників фермерського господарства.

Листом від 20 квітня 2017 року № 4370/6-17 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки, посилаючись на те, що власник землі внаслідок поділу земельної ділянки, що надана у користування ФГ "К879", не зможе створювати та розвивати сільськогосподарську інфраструктуру, впроваджувати систему управління якістю продукції, оскільки доходів від звичайної сільськогосподарської діяльності для цього буде недостатньо. Лише укрупнення землекористування до економічно обґрунтованих розмірів дозволяє зменшити собівартість сільськогосподарської продукції та підвищити конкурентоспроможність товаровиробників /а.с.16; 64 - 65/.

Позивач, не погодившись із такою відмовою ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, звернувся до суду з даним позовом про її оскарження та зобов"язання відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_3 від 20.03.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі 4,44 умовних кадастрових гектари для ведення фермерського господарства на території Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів, з раніше наданої у користування ФГ "К879" земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовив позивачеві в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, не передбачених законом, а тому оскаржувана відмова відповідача є протиправною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу положень статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з п. «б» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 32 Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство", громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради, за умови, якщо вони раніше не набули права на земельну частку (пай).

Як встановлено статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство", надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до пункту «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

В силу положень пункту "а" частини першої статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство.

За приписами частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови. Підстави для відмови вичерпно перераховані в законі.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, відповідач листом №4370/6-17 від 20 квітня 2017 року відмовив позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі 4,44 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів, з тих підстав, що власник землі внаслідок поділу земельної ділянки, не зможе створювати та розвивати сільськогосподарську інфраструктуру, впроваджувати систему управління якістю продукції, оскільки доходів від звичайної сільськогосподарської діяльності для цього буде недостатньо. Лише укрупнення землекористування до економічно обґрунтованих розмірів дозволяє зменшити собівартість сільськогосподарської продукції та підвищити конкурентоспроможність товаровиробників.

Колегія суддів зазначає, що така підстава для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як недоцільність, не передбачена ані статтею 118 Земельного кодексу України, ані жодним іншим нормативно-правовим актом України.

Земельним кодексом України не надано повноважень органам Держгеокадастру надавати оцінку економічній доцільності або раціональності виділення земельної ділянки при вирішенні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

За таких обставин, враховуючи наведені вище положення Земельного кодексу України, колегія суддів зазначає, що відповідач не навів належних та допустимих, передбачених законом мотивів відмови позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідач на те, що земельна ділянка площею 4,44 умовних кадастрових гектарів, на яку претендує позивач, входить до складу сформованої земельної ділянки площею 27,0017 га, що передана в оренду на 21 рік ОСОБА_5 за договором оренди від 08.05.2015 року та знаходиться у користуванні ФГ «К879».

Так, позивачем разом із заявою від 07.03.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою була надана до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області нотаріально засвідчена заява ОСОБА_5 на вилучення та приватизацію землі, якою останній повідомив про свою згоду на вилучення земельних ділянок для безоплатної передачі у приватну власність членам ФГ «К879» для ведення фермерського господарства у розмірах земельної частки (паю) кожному, із землі з кадастровим № НОМЕР_2 яка знаходиться на території Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області і передана позивачу в користування згідно з договором оренди землі від 08.05.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ГУ Держземагентства у Полтавській області.

Крім того, колегія суддів відмічає, що відповідь про відмову у наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою, оформлена листом від 20.04.2017 року № 4370/6-17, надана відповідачем з порушенням встановленого частиною 7 статті 118 ЗК України місячного строку розгляду клопотання про надання такого дозволу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстави недоцільності та нераціональності поділу земельної ділянки, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, оформлене листом від 20.04.2017 р. № 4370/6-17, у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) площею 4,44 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

Беручи до уваги протиправність даної відмови, колегія суддів вважає вірним також висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 20 березня 2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в розмірі 4,44 умовних кадастрових гектари для ведення фермерського господарства на території Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів, з раніше наданої у користування ФГ "К879" земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 - з урахуванням висновків суду, викладених в постанові.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2017р. по справі № 816/886/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 27.10.2017 р.