Справа № 820/3321/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 жовтня 2017 р. № 820/3321/17

Харківський окружний адміністративний суд

в складі: головуючого - судді Білової О.В.

за участю секретаря судового засідання Ділбаряна А.О.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача - Лук'янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень та вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати повністю:

- податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області: № від 26.07.2017, № від 26.07.2017, № від 26.07.2017,

- вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 26.07.2017 зі сплати єдиного внеску;

- рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 26.07.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає висновки податкового органу, викладені у акті перевірки, безпідставними, оскільки витрати на придбання запчастин та послуги з ремонту орендованого автомобіля пов'язані з його господарською діяльністю, тому що до укладання договору оренди ним експлуатувався відповідний автомобіль при наданні послуг з перевезення, що підтверджується актами виконаних робіт та талонами замовника до укладеного ним договору перевезення вантажів.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючими органами в межах їх повноважень та на підставі чинного законодавства, зв'язок понесених витрат на придбання запчастин та послуги з ремонту орендованого автомобіля не підтверджений позивачем, оскільки договір оренди укладений безпосередньо перед здійсненням відповідних витрат, а умовами такого договору було передбачено отримання автомобіля у технічно справному стані.

Представник позивача, ОСОБА_3 - ОСОБА_1, в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Головного управління ДФС у Харківській області, Лукянцев С.О. - в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_3 перебуває на обліку як платник податків в Харківській ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області.

Головним управлінням ДФС у Харківській області була проведена документальна планова виїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_3, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 16.10.2015 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт перевірки № 7457/20-40-13-15-07/НОМЕР_5 від 13.07.2017. У періоді, який охоплений перевіркою, позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебував на загальній системі оподаткування та був зареєстрований платником податку на додану вартість з 01.12.2015.

Висновками акту перевірки № 7457/20-40-13-15-07/НОМЕР_5 від 13.07.2017 податковим органом встановлені наступні порушення:

- пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.1 ст. 177, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, встановлено заниження суми податкового зобов`язання за 2016р. з податку на доходи фізичних осіб у сумі 18193,12 грн.

- ст. 168 Податкового кодексу України, а саме встановлено не забезпечення виконання податкових зобов'язань платником збору по військовому збору у сумі 1516,10грн., у т.ч. за 2016р. у сумі 1516,10 грн.

- пп.7.1.2 п.7.1 ст.7, п.9.2 ст.9 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено розбіжність у сумі 22882,99 грн., у т.ч. за 2016р. у сумі 22882,99 грн.

- пп.198.5 г) ст.198 Податкового кодексу України, встановлено заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за грудень 2016р. на суму 13028 грн.

На підставі акту перевірки № 7457/20-40-13-15-07/НОМЕР_5 від 13.07.2017 (а.с.16) податковим органом були прийняті:

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 26.07.2017, яким позивачу нарахована штрафна санкція у розмірі 2288,30 грн(а.с.15)

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 26.07.2017, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у розмірі 22741,40 грн, в т.ч. за основним платежем - у розмірі 18193,12 грн. та за штрафними санкціями - у розмірі 4548,28 грн. (а.с. 54).

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 26.07.2017, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 16285,00 грн, в т.ч. за основним платежем - у розмірі 13028 грн. та за штрафними санкціями - у розмірі 3257,00 грн. (а.с. 55).

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 26.07.2017, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з військового збору у розмірі 1895,13 грн., в т.ч. за основним платежем - у розмірі 1516,10 грн. та за штрафними санкціями - у розмірі 379,03 грн. (а.с.56)

- вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 26.07.2017 зі сплати єдиного внеску у розмірі 22882,99 грн.(а.с.57)

Підставою для таких висновків податкового органу та прийняття спірних рішень стали такі обставини.

Перевіркою встановлено, що СО ОСОБА_3 до складу витрат у 2016 році віднесено вартість запчастин у сумі 65140,96 грн, та вартість послуг у сумі 35901,67 грн. з технічного обслуговування та ремонтних робіт автотранспортного засобу САМОСКИД-С марки та моделі КАМАЗ 5511.

Дані витрати за передані автозапчастини та за виконані роботи по ремонту автомобіля відображались в книзі обліку доходів та витрат, як інші витрати, пов'язані з одержанням доходу, а саме:

- в книзі обліку доходів та витрат № 54/10/20-23-17-02 від 29.10.2015 на сторінці 27 за 28.12.2016р. у графі 8 «Інші витрати, пов'язані з одержанням доходу» відображені витрати на ремонт автомобіля у сумі 35901,67грн.

- в книзі обліку доходів та витрат № 54/10/20-23-17-02 від 29.10.2015 на сторінці 27 за 30.12.2016 у графі 8 «Інші витрати, пов'язані з одержанням доходу» відображені витрати на запчастини, передані на ремонт автомобіля у сумі 65140,96 грн.

Судом встановлено, що 27.12.2016р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_4 укладено договір оренди транспортного засобу, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5

Згідно умов вказаного договору оренди транспортного засобу фізична особа-підприємець ОСОБА_3 приймає в тимчасове користування наступне майно: - автомобіль САМОСКИД-С марки та моделі КАМАЗ 5511, 1982 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) № 1830827/5700, реєстраційний номер НОМЕР_6.

Пунктом 2 даного договору «Порядок передачі» визначено, що транспортний засіб, що орендується, повинен бути у технічно-справному стані переданий Орендодавцем та прийнятий Орендарем протягом п'яти діб з моменту підписання договору. Під час прийняття транспортного засобу Орендар зобов'язаний перевірити його технічну справність. Якщо Орендар у момент передання транспортного засобу не переконається у його справності, транспортний засіб вважається таким, що переданий у належному стані.

Відповідно до акту №б/н від 27.12.2016 прийому-передачі предмета оренди (автомобіля) згідно з договором №б/н від 27.12.2016, - предмет оренди передано без пошкоджень, в технічно справному стані, що засвідчено підписами Орендодавця ОСОБА_4 та Орендарем ФО-П ОСОБА_3

Також судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «ГРАНД ДВС» укладено договір №128 від 04.01.2016 на виконання технічного обслуговування та ремонтних робіт автотранспортних засобів, відповідно до умов якого, Виконавець, ТОВ «ГРАНД ДВС», виконує технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів Замовника, а Замовник бере на себе зобов'язання перед Виконавцем сплатити виконані роботи, використані для ремонту матеріали, та встановлені на транспортний засіб або надані Замовнику запасні частини повністю та в строк згідно з п 4.2 даного Договору. (т.1 а.с.177-178)

28.12.2016 представниками ТОВ "ГРАНД ДВС" за участі позивача складено акт дефектовки, з якого вбачається, що за результатами обстеження силового агрегату автомобіля КАМАЗ 5511, державний номер НОМЕР_7, прийнято висновок про необхідність виконання розборки силового агрегату, а також проведення заміни та відновлення зношених деталей (т. 1 а.с.176).

Також за номерами 01131216 та 01131217 без зазначення дати складені ще два акти дефектовки, за висновками яких АКБ в кількості 2 штук не тримають заряд, підлягають заміні, автомобільні шини в кількості 8 штук потребують заміни, подальше використання неможливе. (т.1 а.с. 182, 183)

На виконання умов договору №128 від 04.01.2016 СО ОСОБА_3 передав представнику ТОВ "ГРАНД ДВС" автомобільні запчастини для ремонту автомобіля КАМАЗ 5511 НОМЕР_7 на суму 65140,96 грн, в тому числі 8 автошин та 2 акумулятори. На підтвердження факту передачі запчастин позивачем надано акт прийому-передачі запчастин б/н від 28.12.2016, на загальну суму 65140,96 грн (т.1 а.с.179-181)

У відповідності з актом надання послуг №1519 від 29.12.2016 ТОВ "ГРАНД ДВС" були виконані роботи по ремонту автомобіля на суму 35901,67 грн., ПДВ - 7180,33 грн. (т.1 а.с.210-211)

Згідно наданих до перевірки та до суду первинних документів у період з 27.12.2016 по 31.12.2016 ОСОБА_3 не використовував у господарській діяльності автомобіль САМОСКИД-С марки та моделі КАМАЗ 5511, 1982 року випуску, та в даному періоді не отримував доходу від отриманого в оренду автомобіля, що також не заперечувала представник позивача у судовому засіданні.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перелік витрат, дозволений для віднесення фізичними особами-підприємцями до витратної частини обліку, встановлений п.177.4 ст.177 ПКУ.

Відповідно до вимог п.177.4 ст.177 ПКУ (в редакції, яка діяла у 2015-2016 рр.) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3 суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В ході проведення перевірки встановлено, що СО ОСОБА_3 до складу витрат за 2016 рік віднесено, зокрема, вартість послуг з діагностики та ремонту орендованого автомобіля КАМАЗ 5511 НОМЕР_7, вартість запчастин для ремонту вказаного автомобіля, придбання яких підтверджено первинними документами.

На доведення використання даного автомобіля у господарській діяльності після укладання договору оренди від 27.12.2016 позивачем ані до перевірки, ані до суду документів не надано.

Посилання в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях представника позивача на обставини використання зазначеного автомобіля у 2016 році на підставі оформленої довіреності від 14.05.2016 суд не приймає в якості належного доказу правомірності віднесення витрат на придбання запчастин та послуг з ремонту автомобіля до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів у 2016 році, з огляду на наступне.

У відповідності з довіреністю №996 від 14.05.2016 (НАІ 109074), посвідченою приватним нотаріусом ОСОБА_5, ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 право експлуатувати автомобіль САМОСКИД-С, марки та моделі КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_6, а також керувати ним, слідкувати за його технічним станом, проводити поточний ремонт. (т.1 а.с. 50)

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ч. 1 ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згідно зі ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Отже, позивач на підставі фактично укладеного з ОСОБА_4 договору доручення, оформленого довіреністю від 14.05.2016, не ніс обов'язку здійснювати технічне обслуговування та ремонт автомобіля КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_6 за власні кошти, а тільки мав повноваження представляти інтереси його власника при здійсненні певного кола юридичних дій. Тому витрати позивача на придбання запчастин та послуг з ремонту вказаного автомобіля у грудні 2016 не можуть бути обґрунтовані фактичним використанням такого автомобіля позивачем при наданні ним послуг з перевезення вантажів протягом періоду з травня 2016 по 26 грудня 2016 на підставі укладеного договору про надання транспортних послуг з АТ «Південспецатоменергомонтаж» від 06.05.2016 та складених до нього первинних документів (т.1 а.с. 58-175)

Посилання представника позивача на те, що СО ОСОБА_3 користувався орендованим автомобілем для здійснення своєї підприємницької діяльності з травня 2016, отримував за допомогою цього автомобіля дохід, сплачував з доходу податки, про що не міг бути не обізнаний ОСОБА_4, що відповідно до ст. 235 ЦК України, на думку представника позивача, свідчить про удаваність договору доручення та фактичне укладання договору позички, також не доводить правомірність віднесення позивачем витрат на запчастини та ремонт до витрат, пов'язаних з отриманням доходу від підприємницької діяльності, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", на яку посилається представник позивача, судам було роз'яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин. суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Отже, доводи про приховування позивачем та ОСОБА_4 договору позички, який вони насправді вчинили, оформлюючи фактично договір доручення, мають розглядатися та оцінюватися у приватно-правових спорах за участі вказаних осіб, проте жодним чином не повинні були вплинути на висновки акту перевірки.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що СО ОСОБА_3 в порушення п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України включено витрати на придбання автозапчастин та послуг з технічного обслуговування та ремонтних робіт автотранспортного засобу САМОСКИД-С марки та моделі КАМАЗ 5511 у сумі 101042,93 грн, які безпосередньо не пов'язані з отриманням ним доходу у 2016 році.

Також, в акті перевірки встановлено, так не заперечувалося представником позивача, що в ході перевірки встановлено заниження загального оподатковуваного доходу на суму 30грн. в результаті арифметичної помилки при розрахунках.

Тобто, перевіркою встановлено, що позивачем занижено суму оподаткованого доходу всього у розмірі 101072,93 грн.

Щодо порушення з податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно до п.198.5 ст.185 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п.189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Отже, Позивачем безпідставно не віднесено до складу податкових зобов'язань суму податку на додану вартість у розмірі 13028 грн, яку позивач мав нарахувати при переданні запчастин для технічного обслуговування та ремонтних робіт автотранспортного засобу САМОСКИД-С марки та моделі КАМАЗ 5511 у сумі 65140,96 грн.

Щодо заниження позивачем суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 18193,12 грн та щодо незабезпечення виконання податкових зобов'язань платником збору по військовому збору у сумі 1516,10грн.,

Встановлене судом заниження суми оподаткованого доходу за 2016 рік на 101072,93 грн. потягло за собою невірне обрахування позивачем сум податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідно до абз.3 п. 164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 164.1.3. п. 164.1 ст..164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до 167.1. Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Також відповідно до п.п.1.1.-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що податковим органом правомірно та вірно донараховані суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 18193,12 грн. та військового збору у сумі 1516,10 грн.

Щодо нарахування податковим органом позивачу суми єдиного внеску у розмірі 22882,99 грн. та застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2288,30, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.7 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

У зв'язку з тим, що позивачем занижено суму оподаткованого доходу за 2016 рік всього у розмірі 101072,93 грн. позивачем також занижено суму єдиного внесу на 22882,99 грн.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 25 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

На підставі викладеного позивачу була нарахована штрафна санкція у розмірі 2288,30 грн, що складає 10% відсотків від суми єдиного внеску у розмірі 22882,99 грн, яка була недоплачена позивачем.

З огляду на що, суд приходить до висновку, що донарахування позивачу сум єдиного внеску та штрафних санкцій є правомірними, отже вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26.07.2017 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 26.07.2017 є правомірними.

З огляду на наведене, суд доходить висновку що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 8-14, 17, 50, 70, 71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень та вимоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 24 жовтня 2017 року.

Суддя Білова О.В.