Справа № 814/1720/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 жовтня 2017 року м. Київ К/800/27708/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Міністерство юстиції України звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на вказані судові рішення, яка ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 11.08.2017р., з врахуванням приписів ст.ст.212,214,254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), залишалась без руху у зв'язку з її поданням поза межами строку касаційного оскарження та визнанням неповажними наведених у клопотанні про його поновлення причин з наданням відповідачу тридцятиденного з моменту отримання копії даної ухвали строку для наведення інших підстав поновлення строку подання касаційної скарги.

Виконуючи вимоги ухвали судді, відповідач надіслав заяву, в якій, обраховуючи початок перебігу строку касаційного оскарження з дати штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті, в якому копію рішення суду апеляційної інстанції було надіслано на його адресу Одеським апеляційним адміністративним судом, з врахуванням триденного строку пересилання кореспонденції між обласними центрами, встановленого Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013р. №958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014р. за №173/24950, зазначив про непропущення ним строку касаційного оскарження ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017р. й, разом з тим, просив поновити йому строк подання касаційної скарги, вказуючи на пізнє отримання рішення суду апеляційної інстанції (07.08.2017р.) та те, що в зв'язку із знаходженням суду та Міністерства в різних населених пунктах останнє не ініціювало звернення з метою отримання копії оскаржуваної ухвали, оскільки це, на його думку, могло б зайняти тривалий час.

Разом з тим, посилання відповідача на непропущення ним строку касаційного оскарження є помилковими з огляду на приписи ч.2 ст.212 КАС України, яка пов'язує початок перебігу строку подання касаційної скарги з набранням законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з днем складення постанови в повному обсязі (а не днем направлення сторонам її копії з врахуванням триденного строку пересилання кореспонденції між обласними центрами, як обраховував відповідач).

Проаналізувавши ж наведені в клопотанні Міністерства юстиції України мотиви для поновлення йому строку подання касаційної скарги, вважаю за необхідне вказати на таке.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010р., заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п.22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006р., заява №23436/03).

В свою чергу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п.109 рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989р.).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Разом з тим, ч.2 ст.167 КАС України визначає, що на вимогу особи, яка бере участь у справі, а так само особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов'язки, суд у цей самий день видає копію постанови (або її вступної та резолютивної частин) чи ухвали суду. У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частин постанови суд повідомляє час, коли особи, які беруть участь у справі, можуть одержати копію постанови в повному обсязі.

Частина ж 3 цієї ж статті КАС України покладає обов'язок щодо надіслання судового рішення особам, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні.

З огляду на наведене, ту обставину, що представник відповідача був присутній в судовому засіданні суду апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали від 15.06.2017р., проте не скористався правом на отримання судового рішення з власної ініціативи, зважаючи на приписи ч.2 ст.49 КАС України щодо обов'язку осіб, які беруть участь у справі, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, а також що Міністерством юстиції України не наведено будь-яких доводів і обґрунтувань, які загалом створили об'єктивні перешкоди для своєчасного звернення до суду касаційної інстанції, приходжу до висновку про неповажність наведених відповідачем причин пропуску ним строку касаційного оскарження й відсутність підстав для поновлення останнього.

При цьому, зважаючи на викладене вище в цій ухвалі, посилання відповідача на те, що в зв'язку із отриманням копії рішення суду апеляційної інстанції лише 07.08.2017р. пропуск ним строку касаційного оскарження фактично відбувся з вини суду, не є прийнятними.

Відповідно до абзацу першого частини 4 статті 214 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 212 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Абзацом 2 частини 4 статті 214 КАС України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Таким чином, оскільки вказані відповідачем підстави пропуску строку касаційного оскарження не можуть вважатись поважними та достатніми для висновку щодо пропуску цього строку з поважних причин, то відповідно до частини 4 статті 214 КАС України, наведені обставини є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник