Справа № 751/6480/17
Суддя: Цибенко І. В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№751/6480/17
Провадження №2-а/751/353/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року 14 год. 30 хв. в м.Чернігові суддя Новозаводського районного суду м. Чернігова Цибенко І. В. розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Новозаводської районної у м. Чернігові ради про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Новозаводської районної у м. Чернігові ради про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії та просить зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України починаючи з 01.06.2017 відповідно до ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу», здійснити (провести) перерахунок пенсії у розмірі 90% суми заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючої посадової особи органу місцевого самоврядування відповідної посади за останнім місцем роботи, виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної у довідці від 26.07.2017 № М-377, виданої Новозаводською районною у м. Чернігові радою, та виплатити йому недоотриману пенсію з урахуванням вже виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 25.04.2000 перебуває на обліку у Чернігівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України і отримує пенсію за віком відповідно Закону України "Про державну службу" та ЗУ «Про державну службу» у розмірі 90% від суми заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. До 30.05.2006 позивач працював на посаді голови Новозаводської районної у м. Чернігові ради. На підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.07.2016 відповідачем було примусово проведено перерахунок розміру його пенсії. Відповідно до Постанови КМУ від 24.05.2017 № 353 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 та визначення такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України» було внесено зміни, зокрема у додаток 52 Постанови № 268 «Схеми посадових окладів керівників, працівників і спеціалістів апарату районних у містах (крім міст Києва та Севастополя) рад та їх виконавчих комітетів» встановлені нові розміри посадових окладів працюючим посадовим особам місцевого самоврядування. Таким чином, сталось підвищення заробітної плати з 26.05.2017. Посилаючись на ст.37-1 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на день призначення пенсії, 26.07.2017 він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям, надавши довідку Новозаводської районної у м. Чернігові ради, але отримав відмову. Вважає, що посилання відповідача у відмові є неправомірним.

Відповідач, у встановлений десятиденний строк з дня отримання ухвали, надав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25.04.2000 перебуває на обліку в Чернігівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Розмір пенсії становить 90% суми заробітної плат, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 26.07.2017 про проведення перерахунку пенсії, у зв'язку із підвищенням заробітної плати, відповідно до Постанови КМУ від 24.05.2017 № 353, додавши довідку про заробітну плату, видану Новозаводською районною у м. Чернігові ради від 24.07.2017 № М-377.

Листом від 31.07.2017 відповідач інформував позивача про відмову позивачу в проведенні перерахунку пенсії.

До 01.06.2015 року пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснювалось у порядку, визначеному законодавством про державну службу.

10.12.2015 року прийнято Закон України «Про державну службу» №889-VIII, який набув чинності 01.05.2016.

У зв'язку з набуттям чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723- XII втратили чинність, в тому числі і норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.05.2016 Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015, по іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України «Про державну службу» був чинним як на момент звернення позивача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, так і на момент розгляду справи, неконституційним не визнавався.

Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» від 09.07.2003 не передбачено таких підстав перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати державних службовців.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких законодавчих актів» з постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 виключено пункт 4.

На час звернення позивача до суду та вирішення спору постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (зі змінами і доповненнями) втратила чинність у зв'язку з прийняттям постанови КМУ від 14.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення осіб», яка набрала чинності з дня її опублікування. Таким чином, посилання позивача на нормативні акти, які втратили чинність жодним чином не обґрунтовує законність заявлених позовних вимог.

Отже, враховуючи приписи статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, з 01.05.2016 відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 (заява подана 26.07.2017), тобто після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015, Управлінням обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Посилання позивача на підвищення зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 №353 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» не заслуговують на увагу, так як питання оплати праці працівників державних органів згідно вказаної постанови стосуються тих працівників, які працюють, а не тих які знаходяться на пенсії.

Доводи позивача щодо необхідності, при вирішенні питання про наявність у особи права на перерахунок раніше призначеної пенсії, застосовувати положення Закону, який діяв на момент призначення пенсії, суд вважає необґрунтованим, оскільки право на призначення пенсії та право на перерахунок пенсії не є тотожними за юридичним змістом і підстави їх виникнення є різними. Оскільки такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, на момент звернення позивача до Управління, не існувало, то Управління обґрунтовано вказало на відсутність у позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, Управління, як суб'єкт владних повноважень, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відносно посилань позивача на положення ст. 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесення змін до існуючих законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних комунальних та приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають бути не нижчими від прожиткового мінімуму встановленого законом.

За змістом ст. 22 Конституції України звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

При вирішенні спірних правовідносин, необхідно врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Велигора проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж поки не ставиться під сумнів сама сутність права на соціальний захист.

Крім того у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії», в якому суд зазначив, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити повністю саме з наведених вище мотивів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.69-72, 158-163, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, ч.1 ст. 8, ч.3 ст. 22, ч.1 ст. 58 Конституції України, ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", суд

Постановив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: І. В. Цибенко