Справа № П/811/1239/17,
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/1239/17,

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2017 року

справа № П/811/1239/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу

Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року з питань забезпечення адміністративного позову

у справі №П/811/1239/17

за позовом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області

до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області

про скасування рішення,–

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області заявило клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення оскаржуваної постанови в частині стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, необґрунтованість рішення просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою вжити заходи забезпечення адміністративного позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Клопотання позивача мотивоване очевидною протиправністю такого рішення та існуванням очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам, інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, оскільки розгляд справи може затягнутися, що призведе до безспірного списання грошових коштів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що подання адміністративного позову, предметом якого є визнання протиправним рішення, не є єдиним та беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності такого; доводи про стягнення відповідачем коштів виконавчого збору ускладнить захист прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову та вимагатиме значних зусиль для їх відновлення ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджені доказами; позивачем не обґрунтовано в чому полягає очевидна небезпека для його прав та інтересів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень.

Отже, підставами для забезпечення позову є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття таких заходів; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

За змістом статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з’ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Враховуючи зазначені норми, забезпечення адміністративного позову – це вжиття адміністративним судом певних заходів щодо охорони прав та свобод позивача, за умови очевидності ознак протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, для створення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволенні позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Наявні відокремлені матеріали справи не містять переконливих відомостей про наявність ознак, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, очевидних ознак протиправності рішення.

Позиція позивача ґрунтується лише на припущеннях.

Натомість, питання неправомірності рішення відповідача має встановлюватися під час розгляду справи по суті шляхом повного, об'єктивного та всебічного дослідження обставин справи.

Фактичні обставини справи, клопотання про вжиття заходів забезпечення позову на час його подання не містять встановлених статтею 117 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для забезпечення адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції, постановлена за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції з питань забезпечення адміністративного позову окремо не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Указана позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 “Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ”.

Керуючись статтями 197, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,–

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області – залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим