Справа № 826/13803/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та суми моральної шкоди у розмірі 250 000 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року, ОСОБА_2 звернулась (далі - позивач, ОСОБА_2.) до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач , ГТУ юстиції у м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГТУ юстиції у м. Києві від 15.08.2016 № 1804/03 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.» у вигляді звільнення з посади державної служби - старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

- поновити ОСОБА_2 на посаді старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

- стягнути з ГТУ юстиції у м. Києві (, місцезнаходження: провул. Музейний, 2-Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу;

- стягнути з ГТУ юстиції у м. Києві (, місцезнаходження: провул. Музейний, 2-Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) завдану моральну шкоду у розмірі 250 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю наказу ГТУ юстиції у м. Києві від 15.08.2016 № 1804/03 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.», відповідно до якого до позивача застосований захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Позивачка вважає результати службового розслідування (висновок) та пропозиції Дисциплінарної комісії ГТУ юстиції у м. Києві про застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» безпідставними та необґрунтованими. ОСОБА_2 стверджує, що вона не вчиняла жодних дій та/або не допускала проявів бездіяльності, які можуть бути кваліфіковані як порушення Присяги державного службовця.

Натомість матеріали про факти вчинених нею порушень Законів України «Про виконавче провадження» та «Про державну службу», на переконання позивача, були сфабриковані начальником відділу Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_4, з яким у неї склалися неприязні стосунки, з метою її дискредитації як державного службовця та звільнення з посади.

Додатково позивач вказала на те, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади було застосовано до неї з порушенням процедури, встановленої ст.ст. 65, 71, 74 - 76 Закону України «Про державну службу», зокрема: їй не надали можливість ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи стосовно неї, та, як наслідок, обмежили у праві надати дисциплінарній комісії обґрунтовані пояснення по суті інкримінованих їй порушень та додаткові матеріали, внести зауваження та заявити клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи. Крім того, 10.08.2016 вона подала до ГТУ юстиції у м. Києві заяву від 09.08.2016 про надання відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати з 10.08.2016 по 08.02.2017 з довідкою закладу охорони здоров'я про потребу дитини у домашньому догляді від 04.08.2016 № 125.

Однак всупереч приписів ст. 45 Конституції України, ст.ст. 179, 181 Кодексу законів про працю України, ст. 7 Закону України «Про державну службу» її заяву було проігноровано та наказ про надання відпустки на запитуваний період не видано. Натомість 17.08.2016 ОСОБА_2 ознайомили з наказом від 15.08.2016 № 1804/03 про застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади за порушення Присяги.

При цьому, на момент звільнення з посади позивач мала на утриманні п'ятирічну дитину та інших засобів до існування окрім заробітної плати державного службовця не мала.

Внаслідок неправомірних дій та рішень ГТУ юстиції у м. Києві та Дисциплінарної комісії їй було завдано моральної шкоду, яку вона оцінює у 250 000 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 15.08.2016 № 1804/03 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 29514,22 грн.

Допущено негайне виконання цього рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Під час апеляційного розгляду справи виникла необхідність у зібранні додаткових доказів, у зв'язку з чим колегія суддів поставила на обговорення питання щодо зобв'язання Головне територіальне управління юстиції у м. Києві надати додаткові пояснення та докази, а саме:

1. Письмові пояснення з мотивуванням в чому саме полягало порушення ОСОБА_2 присяги державного службовця.

2. Докази передачі ОСОБА_2 за період з 11.11.2015 року по 20.05.2016 року (238) виконавчих проваджень, у тому числі №№36996253, 48644468, 49343549, 49958621, 48173762, 49862224, 49189302, 49241711, 48138370.

Для зібрання додаткових доказів необхідний додатковий час.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 11 КАС України, кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

З огляду на вищевикладене та у зв'язку з наданням додаткових пояснень та доказів, а також дослідженням матеріалів справи необхідний певний час, що може перевищувати межі строку, встановленого для розгляду апеляційної скарги на постанову суду, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зобов'язання Головного територіальне управління юстиції у м. Києві надати до 09 жовтня 2017 року надати додаткові пояснення та докази у справі та зупинити провадження у справі, до 12 жовтня 2017 року до 10 год. 00 хв.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року було зупинено апеляційне провадження у справі за розглядом вищевказаної апеляційної скарги до 12 жовтня 2017 року до 10 год. 00 хв.

Відповідно до частини 5 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справі поновлюється за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду, якщо відпадуть обставини, які були підставою для зупинення провадження.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів протокольною ухвалою постановила, провадження за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та суми моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., поновити та призначити до розгляду у судовому засіданні на 12 жовтня 2017 року о 10 год. 00 хв.

12 жовтня 2017 року, під час розгляду справи у судовому засіданні, виникла необхідність у наданні додаткових пояснень та заперечень сторонами, у зв'язку з чим колегія суддів прийшла до висновку щодо продовження строку розгляду на 15 днів та призначення слухання на 26.10.2017 року об 09 год. 45 хв.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що починаючи з вересня 2007 року ОСОБА_2 проходила службу в органах державної виконавчої служби, а попередньо у 2005 році після переведення на вакантну посаду секретаря судового засідання Солом'янського районного суду міста Києва прийняла Присягу державного службовця.

Відповідно до наказу в.о. начальника ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_5 від 25.08.2015 №2082/03 ОСОБА_2, старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, з 28.09.2015 переведено на посаду старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно з наказом начальника ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_6 від 29.04.2016 №1267/03 ОСОБА_2, старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві переведено на рівнозначну посаду старшого державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

11.07.2016 відповідно до порядку денного протоколу №4 від 11.07.2016 на засіданні дисциплінарної комісії ГТУ юстиції у м. Києві стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б», «В», (далі по тексту - Дисциплінарна комісія) була розглянута інформаційна довідка в.о. заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_7 (далі по тексту - начальник Управління ОСОБА_7), адресована начальнику ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_6 з питання звільнення ОСОБА_2 з посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу», з урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 65 цього Закону. За результатами ознайомлення з цією інформаційною довідкою (реєстр. №4/39/9255 від 11.07.2016) відповідно до ст. 73 Закону України «Про державну службу» начальником ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_6 прийняті рішення про відкриття дисциплінарного провадження за фактами, викладеними в такій довідці, формування дисциплінарної справи та проведення впродовж періоду з 11.07.2016 по 13.07.2017 службового розслідування обставин, викладених в інформаційній довідці, та створення з цією метою окремої комісії, що оформлені наказом від 11.07.2016 №428/6 «Про відкриття дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_2.» та від 11.07.2016 №429/6 «Про проведення службового розслідування».

За наслідками проведеного службового розслідування спеціальною комісією, склад якої затверджений наказом ГТУ юстиції у м. Києві від 11.07.2016 № 429/6, складений висновок про результати службового розслідування (реєстр. №10/39/9420 від 14.07.2016) з рекомендацією для Дисциплінарної комісії розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади старшого державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_2 (далі по тексту - старший державний виконавець ОСОБА_2.).

Відповідно до протоколу засідання Дисциплінарної комісії від 15.07.2016 розгляд висновку службового розслідування та з'ясування питань про наявність чи відсутність в діях державного службовця ОСОБА_2 дисциплінарного проступку і підстав для притягнення останньої до дисциплінарної відповідальності було вирішено відкласти у зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 на лікарняному.

09.08.2016 в приміщенні Оболонського відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві (кабінет № 7) до відома позивача доведений зміст листа секретаря Дисциплінарної комісії ОСОБА_8 від 03.08.2016 №8/33/10021 про те, що засідання дисциплінарної комісії щодо розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_2 відбудеться 15.08.2016 о 14 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, провул. Музейний, 2-Д, каб. № 13. Також позивачу повідомлено про наявність у неї відповідно до ст. 76 Закону України «Про державну службу» права на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи.

На засіданні 15.08.2016 Дисциплінарна комісія розглянула матеріали справи стосовно ОСОБА_2 та питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності (а саме звільнення з посади), за відсутності позивача, та прийняла рішення рекомендувати начальнику ГТУ юстиції у м. Києві застосувати до старшого державного виконавця ОСОБА_2. дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу», з урахуванням вимоги п. 1 ч. 1 ст. 65 цього ж Закону (протокол засідання Дисциплінарної комісії № 6 від 15.08.2016), що оформлено письмовою пропозицією.

Наказом начальника ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_6 від 15.08.2016 № 1804/03 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.» відповідно до пропозиції Дисциплінарної комісії наказано застосувати до старшого державного виконавця ОСОБА_2. захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби, та виплатити останній компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки та невикористану додаткову відпустку.

17.08.2016 позивача ознайомлено з текстом наказу від 15.08.2016 № 1804/03, про що свідчить розписка останньої на звороті копії такого наказу із зауваженнями про порушення процедури дисциплінарного провадження.

Підставою звільнення ОСОБА_2 стала пропозиція Дисциплінарної комісії начальнику ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_6, в якій наявні посилання на: обставини, що стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження та призначення службового розслідування - інформаційну довідку в.о. заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_7; складання висновку службового розслідування від 14.07.2016; складання протоколу засідання Дисциплінарної комісії № 6 від 15.08.2016.

Не погоджуючись з правомірністю наказу про застосування заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, позивач звернулася за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

При цьому, ст. 139 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) закріплено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни, в контексті приписів ст. 147 КЗпП України, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Водночас законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Правовий статус позивача, як державного службовця, в тому числі підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також правовідносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, врегульовані Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, який частково втратив чинність з 01 травня 2016 року (далі по тексту - Закон № 3723-ХІІ), та Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, який набув чинності з 01 травня 2016 року (далі по тексту - Закон № 889-VІІІ).

Щодо вчинення ОСОБА_2 як державним службовцем дисциплінарного проступку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VІІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

За визначенням, наведеним у п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VІІІ, дисциплінарним проступком є, зокрема, порушення Присяги державного службовця.

Крім того, ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VІІІ відносить до дисциплінарних проступків: порушення правил етичної поведінки державних службовців (п. 2 зазначеної частини ст. 65 Закону); вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу (п. 3 зазначеної частини ст. 65 Закону); дії, що шкодять авторитету державної служби (п. 4 зазначеної частини ст. 65 Закону); невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (п. 5 зазначеної частини ст. 65 Закону); недотримання правил внутрішнього службового розпорядку (п. 6 зазначеної частини ст. 65 Закону); перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення (п. 7 зазначеної частини ст. 65 Закону); невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця (п. 8 зазначеної частини ст. 65 Закону); використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб (п. 9 зазначеної частини ст. 65 Закону); подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби (п. 10 зазначеної частини ст. 65 Закону); неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення (п. 11 зазначеної частини ст. 65 Закону); прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п. 12 зазначеної частини ст. 65 Закону); поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння (п. 13 зазначеної частини ст. 65 Закону); прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення (п. 14 зазначеної частини ст. 65 Закону).

У ч. 1 ст. 36 Закону № 889-VІІІ зазначено, що особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: «Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналогічний текст Присяги державного службовця був наведений у ст. 17 Закону №3723-ХІІ, чинного на час прийняття позивачки на державну службу в 2007 році.

Аналізуючи текст Присяги, Верховний Суд України у своїй постанові від 04.06.2013 у справі №21-171а13 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу дійшов правового висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

В силу норми ч. 1 ст. 64 Закону № 889-VІІІ за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом (ч. 2 ст. 64 цього Закону).

Перелік дисциплінарних стягнень, наведений у ст. 66 Закону № 889-VIII. Так, до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Зокрема, у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану (ч. 3 ст. 66 цього Закону).

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність (ч. 4 ст. 66 цього Закону).

Частина 5 вказаної статті Закону № 889-VIII передбачає, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 вказаного Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 6 і 7 ст. 66 Закону № 889-VIII дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2 - 4 частини першої вказаної статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії. За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

В силу вимог ч.ч. 1, 9 ст. 71 Закону № 889-VIII з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування (зокрема, порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950). У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов'язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов'язково.

За результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Одночасно ч.ч. 1, 2, 9-11 ст. 69 Закону № 889-VIII передбачено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Згідно зі ст. 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Отже, з контексту наведених вище норм Закону № 889-VIII можна сформувати правовий висновок про те, що передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного проступку, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстав припинення державної служби за порушення Присяги, як найсуворішого з дисциплінарних стягнень, є встановлення відповідних обставин внаслідок ретельного службового розслідування. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що державний службовець вчинив проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять (аналогічні правові висновки наведені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21.04.2017 №К/800/6252/17 (справа №813/1966/16), від 21.12.2016 №К/800/9783/15 (справа №826/18813/14).

Щодо оцінки пропозиції Дисциплінарної комісії щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що пропозиція Дисциплінарної комісії щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2, ґрунтується на висновку службового розслідування від 14.07.2016 та матеріалах дисциплінарної справи щодо ОСОБА_2 (копії зазначених документів наявні у матеріалах справи).

З тексту висновку про результати службового розслідування від 14.07.2016 (що здебільшого дублює відомості наведені в інформаційній довідці № 4/39/9255 від 11.07.2016) вбачається, що за результатами проведеного службового розслідування щодо дотримання вимог чинного законодавства старшим державним виконавцем ОСОБА_2 відповідно до наказу начальника ГТУ юстиції у м. Києві від 11.07.2016 № 426/6, Комісія (створена виключно з метою проведення цього службового розслідування) встановила вчинення позивачкою ряду дисциплінарних проступків: порушення присяги державного службовця; порушення правил етичної поведінки державних службовців; вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; прогул державного службовця без поважних причин.

Свої висновки Комісія обґрунтовує наступними обставинами:

1) 26.05.2016 начальником Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_4 (далі по тексту - начальник Відділу ОСОБА_4.) видано розпорядження щодо організації роботи Відділу, яким старшого державного виконавця ОСОБА_2 зобов'язано до 17-ої години того ж дня надати на ім'я начальника ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_6 письмові пояснення за фактом порушення нею строків прийняття рішень про відкриття виконавчого провадження або відмови у його відкритті по виконавчих провадженнях, що надійшли за період з 11.11.2015 по 20.05.2016 (238 виконавчих проваджень).

З таким розпорядженням ОСОБА_2 була ознайомлена начальником Відділу у присутності заступників начальника Відділу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_2 відмовилася від надання пояснень за фактами допущених порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», про що вищевказаними посадовими особами Відділу був складений акт;

2) з метою перевірки питань дотримання старшим державним виконавцем ОСОБА_2 вимог Закону України «Про виконавче провадження» начальником Відділу надані доручення від 08.06.2016 та 09.06.2016 про надання до перевірки виконавчих проваджень №№36996253, 48644468, 49343549, 49958621 і №48173762.

Проте такі доручення керівника ОСОБА_2 не виконала, про що були складені відповідні акти;

3) постановами начальника Відділу про перевірки матеріалів виконавчих проваджень №№36996253, 48644468, 49343549 і № 49958621 встановлено, що старшим державним виконавцем ОСОБА_2 систематично допускаються порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5;

4) під час виконання доручень ГТУ юстиції у м. Києві від 11.04.2016 та 20.04.2016 виявлені випадки допущення старшим державним виконавцем ОСОБА_2 порушень при виконанні виконавчих проваджень №№49862224, 49189302, 49241711 і № 48138370. ОСОБА_2 відмовилася від надання пояснень, про що заступником начальника Управління ОСОБА_7 складені акти про відмову у наданні пояснень та винесено до ГТУ юстиції у м. Києві подання щодо притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності. Зазначені подання були залишені без виконання;

5) 17.06.2016 заступником начальника Управління ОСОБА_7 разом з працівниками Управління ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та начальником Відділу ОСОБА_4 була проведена оперативна нарада щодо виконання доручень Управління старшим державним виконавцем ОСОБА_2 Під час наради складений акт про те, що ОСОБА_2 запропоновано надати письмові пояснення стосовно невиконання доручень Управління від 01.06.2016 № 54183, від 02.06.2016 №03224, від 16.06.2016 №843476 і №С-3484, проте остання відмовилася від надання пояснень у будь-якій формі;

6) 14.03.2016 ОСОБА_2 викликано до сектору з питань запобігання і виявлення корупції ГТУ юстиції у м. Києві для надання відповідних пояснень, що останньою було проігноровано;

7) ОСОБА_2 не надала Комісії для ознайомлення всі процесуальні документи з приводу порушених питань;

8) відносно ОСОБА_2 неодноразово складалися акти про відсутність на роботі. Пояснення з приводу причин своєї відсутності ОСОБА_2 не надала. За наведених обставин Комісія дійшла висновку, що старший державний виконавець ОСОБА_2. свідомо ігнорує та порушує вимоги Законів України «Про державну службу» та «Про виконавче провадження» (ст.ст. 11, 25 цього Закону), та рекомендувала Дисциплінарній комісії розглянути питання щодо притягнення позивачки до конкретного виду дисциплінарної відповідальності, а саме до відповідальності у вигляді звільнення з посади.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах дисциплінарної справи, зокрема, наявні:

- інформаційна довідка в.о. заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_7 (вих. № 4/39/9255 від 11.07.2016), адресована начальнику ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_6 з питання звільнення ОСОБА_2 з посади.

В тексті цієї інформаційної довідки, окрім наведених вище обставин зазначено, що за результатами розгляду доповідної записки начальника Відділу ОСОБА_4 в діях державного виконавця ОСОБА_2. виявлені порушення вимог ст.ст. 11 («Обов'язки і права державних виконавців»), 25 («Прийняття виконавчого документу до виконання»), 26 («Відмова у відкритті виконавчого провадження»), 30 («Строк здійснення виконавчого провадження»), 51 («Відновлення виконавчого провадження»), 74 («Порядок стягнення аліментів») Закону України «Про виконавче провадження» та п. 13.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, в частині обліку депозитних сум. У зв'язку з цим у Відділі проведено вибіркову перевірку наявності виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю ОСОБА_2. за період з 18.01.2016 по 27.01.2016.

За результатами перевірки виявлено відсутність певних виконавчих проваджень за наведеним у довідці переліком (всього 37 виконавчих проваджень), переданих на виконання ОСОБА_2, про що складений акт.

За підсумком наведених обставин начальник Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_7 дійшов висновку про те, що виявлена бездіяльність державного виконавця грубо порушує вимоги законодавства, яке регулює виконання судових рішень та інших виконавчих документів, порушує права сторін виконавчого провадження, створює негативне враження про загальну роботу Відділу, суттєво впливає на загальні показники роботи Відділу, провокує надходження скарг на бездіяльність державного виконавця.

Наявність таких порушень свідчить про невідповідність державного виконавця ОСОБА_2. займаній посаді.

З урахуванням вищенаведеного начальник Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_7 пропонував звільнити ОСОБА_2 з посади на підставі п. 4 ч. 2 ст. 66 Закону України «Про державну службу»;

- висновки в.о. заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_7 про наявність у діях державного службовця (старшого державного виконавця ОСОБА_2.) дисциплінарного проступку та підстав для її притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- негативна характеристика старшого державного виконавця ОСОБА_2., надана начальником Відділу ОСОБА_4;

- відомості про застосування до ОСОБА_2 попередньо дисциплінарних стягнень (доган) на підставі наказів № 154/05 від 15.09.2008 і № 187/05 від 25.09.2009 (у наступних роках зазначені дисциплінарні стягнення були зняті), та притягнення її до відповідальності у вигляді затримки строком до одного року у призначені на вищу посаду - відповідно до наказу № 79/05 від 15.04.2010;

- копія доповідної записки начальника Відділу ОСОБА_4 від 06.04.2016 № 12 на ім'я заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у м. Києві щодо випадків надходження скарг стягувачів (ТОВ «МАСТ-ЕКО», ОСОБА_14, ПП «КІПС», ОСОБА_31.) на бездіяльність державного виконавця ОСОБА_2. за матеріалами певних виконавчих проваджень (як то відсутність у виконавчих провадженнях постанов про відкриття таких проваджень, тривале не перерахування на користь стягувача коштів, що надійшли на депозитний рахунок Відділу від боржника, не вчинення жодних дій у виконавчому провадженні з метою стягнення аліментів з боржника за місцем роботи останнього);

- копії доручень завідувача сектору аналітики та статистики Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_7 від 08.04.2016, 11.04.2016, 20.04.2016, 25.04.2016 та від 27.04.2016, а також доручень заступника начальника Управління ОСОБА_7 від 01.06.2016, 02.06.2016 адресованих начальнику Відділу ОСОБА_4 щодо зобов'язання наданя пояснень винних посадових осіб за фактом допущених ОСОБА_2 порушень вимог ст.ст. 11, 25, 26, 30, 51, 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» за результатами розгляду звернень (скарг) сторін виконавчих проваджень (представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в інтересах ОСОБА_16 - стосовно виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Херсона № 666/8847-ц від 24.07.2015; ОСОБА_17 - стосовно виконання виконавчого листа Великоолександрівського суду Херсонської області № 211-07 від 11.11.2004; ОСОБА_18 - стосовно виконання виконавчого листа Селидівського місцевого суду Донецької області від 01.04.2015 № 242/110/15-ц; ОСОБА_19 - стосовно виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Львова № 466/7207/14-ц від 01.07.2015, ОСОБА_20 - стосовно виконання виконавчого листа Попільнянського районного суду Житомирської області № 288/1201/15-ц від 06.01.2016; ОСОБА_21 - стосовно виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/10175/13-ц від 25.12.2013; скарги щодо виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 2-3992 від 20.06.2008, виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/6584/2015-ц від 01.12.2015);

- копії пояснень ОСОБА_2 на виконання доручень від 25.04.2016 і 27.04.2016, та пояснення від 02.06.2016 на виконання доручення начальника Відділу ОСОБА_4 щодо виконавчих проваджень, по яким не прийнято рішення;

- копії актів про відмову ОСОБА_2 від надання пояснень за фактом невиконання доручень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у м. Києві від 11.04.2016, 20.04.2016 та розпорядження начальника Відділу від 26.05.2016;

- копію розпоряджень начальника Відділу ОСОБА_4 від 26.05.2016 «Щодо організації роботи Відділу»;

- копію акта, складеного начальником Відділу ОСОБА_4 та його заступником ОСОБА_10 за фактом не передання ОСОБА_2 певних виконавчих проваджень на оперативне збереження в архів Відділу;

- копію акта від 26.05.2016, складеного начальником Відділу ОСОБА_4 та його заступниками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за фактом перевірки виконавчих проваджень ділянки № 19, де зафіксовано відсутність вчинених дій по виконавчих провадженнях;

- копію доручення начальника Відділу ОСОБА_4 від 01.06.2016, адресованого державним виконавцям Відділу (в т.ч. ОСОБА_2.), з вимогами: надати пояснення з питань не вчинення дій з відкриття/відмови у відкриття виконавчих проваджень за період з 07.05.2015 по 27.05.2015 та копії підтверджуючих документів (заяв про відкриття виконавчого провадження з відтиском вхідного штампу Відділу, книги передачі виконавчого документу на виконання державного виконавця); прийняти негайно рішення про відкриття/відмову у відкритті виконавчого провадження, з листом ознайомлення;

- копії постанов про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 08.06.2016, 13.06.2016, 14.06.2016 за результатами розгляду скарг представників стягувачів (ОСОБА_22, ТОВ «Нові пожежні технології», ТОВ «Розетка.УА», ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна») за підписом начальника Відділу ОСОБА_4, у текстах яких начальник Відділу постановив визнати дії та/або бездіяльність ОСОБА_2 у виконавчих провадженнях № 36996253, № 48644468, № 49343549, № 49958621 такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та положенням Інструкції з організації примусового виконання рішень;

- копії доручень начальника Відділу ОСОБА_4 від 08.06.2016 та від 09.06.2016 ОСОБА_2 щодо надання окремих виконавчих проваджень для перевірки у зв'язку з надходженням скарг сторін таких виконавчих проваджень на бездіяльність старшого державного виконавця;

- копію акта від 08.06.2016 про відсутність на роботі, складеного начальником Відділу ОСОБА_4 та його заступниками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за фактами відсутності ОСОБА_2 на робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 13-а у період з 12 год. по 13 год. 08.06.2016;

- копії актів, складених начальником Відділу ОСОБА_4 та його заступником ОСОБА_10 за фактом відмови ОСОБА_2 від надання пояснень з приводу відсутності на робочому місці у період з 12 год. по 13 год. 08.06.2016;

- копії актів від 10.08.2016 та 11.08.2016 про відсутність на роботі, складених в.о. начальника Відділу ОСОБА_10 та працівниками Відділу ОСОБА_23 і ОСОБА_24 за фактами відсутності ОСОБА_2 на робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 13-а у періоди: з 12 по 18 год. 10.08.2016, з 9 по 12 год. 11.08.2016;

- копію акта від 12.08.2016, складеного в.о. начальника Відділу ОСОБА_10 та працівниками Відділу ОСОБА_25, ОСОБА_26 і ОСОБА_24 за фактом відмови ОСОБА_2 здвійснювати особистий прийом громадян у встановлений у Відділі час (з 9 по 12 год.);

- копія подання начальника Відділу ОСОБА_4 на ім'я начальника ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_6 щодо неналежного виконання ОСОБА_2 своїх посадових обов'язків (а саме внесення до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень недостовірних відомостей про дати прийняття рішень по 10 виконавчих провадженнях, що не відповідають надрукованим примірникам таких рішень), та ініціювання питання про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності на підставі ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу»);

- копії актів від 08.06.2016 та від 09.06.2016, складених начальником Відділу ОСОБА_4 та його заступником ОСОБА_10 за фактами доведення до відома ОСОБА_2 змісту доручень начальника Відділу ОСОБА_4 від 08.06.2016 та від 09.06.2016 про надання для перевірки окремих виконавчих проваджень;

- копія доручення заступника начальника Управління ОСОБА_7 від 16.06.2016, адресована начальнику Відділу ОСОБА_4 щодо виклику старшого державного виконавця ОСОБА_2. до Управління на 12 год. 17.06.2016 для надання письмових пояснень з питань надання неналежної відповіді на доручення Управління від 07.06.2016 № В-3476 і № С-3484;

- копію протоколу оперативної наради зі спеціалістами відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції у м. Києві від 17.06.2016, де зафіксовано наступне: заступником начальника Управління ОСОБА_7 повідомлено про те, що на доручення Управління від 24.05.2016 № С-3224, від 25.04.2016 № Ш-2117, від 24.05.2016 № Б-3183, від 26.04.2016 № Є-2333, від 07.06.2016 № С-3484 і № В-3476 старшим державним виконавцем ОСОБА_2 надавалися відповіді не в повному обсязі та не по суті порушених питань у зверненнях заявників, також відповіді надавалися з порушенням строків, у зв'язку з чим виявилося неможливо розглянути такі звернення. У зв'язку з цим ОСОБА_2 було зобов'язано з'явитися разом з матеріалами виконавчих проваджень до Управління для надання повної інформації на звернення заявників і надання письмових пояснень в строк 17.06.2016 на 12 год. Заступником начальника Управління ОСОБА_7 було запропоновано ОСОБА_2 надати письмові пояснення стосовно невиконання доручень Управління від 01.06.2016 № Б-3183, від 02.06.2016 № С-3224, від 16.06.2016 № В-3476 і № С-3484, а також попередні доручення Управління. Однак, ОСОБА_2 відмовилася виконувати попередні доручення Управління та усне доручення щодо надання пояснення під час оперативної наради, крім того відмовилася надавати будь-які письмові та усні пояснення. Причини відмови у наданні пояснень пояснила, як не бажання надавати такі пояснення, зважаючи на те, що це не є необхідним та доцільним;

- копію акта про відмову від надання пояснень від 17.06.2016, складеного заступником начальника Управління ОСОБА_7, працівниками Управління та начальником Відділу ОСОБА_4 за фактом того, що під час наради ОСОБА_2 запропоновано надати письмові пояснення стосовно невиконання доручень Управління від 01.06.2016 № Б-3183, від 02.06.2016 № С-3224, від 16.06.2016 № В-3476 і № С-3484, та про відмову останньої від надання таких пояснень;

- копію акта від 29.06.2016, складеного в.о. начальника Відділу ОСОБА_10, заступником начальника Відділу ОСОБА_9 та головним спеціалістом Відділу ОСОБА_24 щодо систематичного неналежного виконання старшим державним виконавцем ОСОБА_2 покладених на неї посадових обов'язків, та систематичного порушення трудової дисципліни;

- копію пояснення начальника Відділу ОСОБА_4 без дати з питання трудової діяльності старшого державного виконавця ОСОБА_2. на ім'я начальника ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_6;

- копію аркушу з записами, який ідентифікується як витяг з журналу обліку виходу на роботу;

- копії протоколів засідань Дисциплінарної комісії від 15.07.2016 та від 15.08.2016, листів, адресованих ОСОБА_2 під час дисциплінарного провадження, акта від 09.08.2016 про ознайомлення ОСОБА_2 зі змістом листа Дисциплінарної комісії від 03.08.2016 № 8/33/10021, заяви ОСОБА_2 від 09.08.2016 на ім'я Голови Дисциплінарної комісії про надання їй можливості ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи шляхом повідомлення дати та часу ознайомлення, листа начальника Управління кадрової роботи та державної служби від 10.08.2016 № 23/39/10262 у відповідь на заяву ОСОБА_2 від 09.08.2016, пропозиції Дисциплінарної комісії за результатами службового розслідування та результатами розгляду дисциплінарної справи, наказу від 15.08.2016 № 1804/03 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.».

Щодо посилання відповідача на те, що наявними у дисциплінарній справі матеріалами доведені факти вчинення позивачем порушень, що можуть бути кваліфіковані виключно як порушення Присяги та є достатніми для застосування до неї виняткового заходу дисциплінарного стягнення - звільнення з посади державної служби, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначив Верховний Суд України в тексті своєї постанови від 01.10.2013 у справі № 21-259а13, припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою, а тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Наведена правова позиція Верховного Суду України кореспондується з практикою Європейського суду з прав людини, яка в силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV є обов'язковою для судів при розгляду справ.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», і «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення Суду у справі «Лелас проти Хорватії»).

Враховуючи вищевказану позицію Європейського суду з прав людини, та беручи до уваги висновки Верховного Суду України (останні в силу приписів ч. 1 ст. 244-2 КАС України також має враховуватися судом при наданні оцінки спірним правовідносинам) суд приходить до умовиводів, що звільнення за порушення Присяги державного службовця повинно бути мотивованим. Обов'язковість такого мотивування обумовлена тим, що процедура притягнення особи до дисциплінарної відповідальності чітко врегульована, завдяки чому забезпечується належний захист прав та інтересів працівника. Зокрема, дисциплінарне стягнення має відповідати тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини особи, при визначенні виду стягнення має бути врахований характер правопорушення, обставини, за яких воно було вчинене, попередня поведінка особи, її ставлення до служби.

Отже, вирішуючи питання щодо правомірності звільнення позивача, необхідно встановити чи дотримано порядок звільнення, передбачений трудовим законодавством, а саме: чи відбиралися письмові пояснення; чи досліджено обставини (причини) неналежного виконання службових обов'язків; чи обрання звільнення як виду дисциплінарного стягнення є мотивованим; чи позивача не звільнили під час перебування на лікарняному.

Окрім вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що текст присяги наведено у частині другій статті 17 Закону № 3723-XII.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з митного органу за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає те, що порушення присяги є особливим видом відповідальності державного службовця та має містити моральну сторону.

Моральна складова порушення Присяги позивачем відсутня, а доказів, які б підтверджували порушення позивачем Присяги відповідачем не надано.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду україни від 24.09.2013 року №21-219а13.

Щодо розгляду дисциплінарної справи з порушенням встановленої законодавством процедури, колегія суддів зазначає наступне.

Так, є перевищенням повноважень наданих суб'єкту владних повноважень, та здійсненням їх у спосіб, не передбачений законом, тому не можуть вважатися законними і обґрунтованими рішення Дисциплінарної комісії, які прийняті з порушенням порядку їх прийняття та без надання особі, щодо якої відкрито дисциплінарне провадження, можливості надати свої пояснення щодо суті інкримінованих їй порушень з метою захисту своїх прав та інтересів.

На підставі наявних матеріалів дисциплінарної справи олегія суддів звертає увагу на те, що висновок Комісії про результати службового розслідування від 14.07.2016 та пропозиції Дисциплінарної комісії щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 були сформовані без ретельного дослідження обставини (причини) неналежного виконання позивачем своїх службових обов'язків та порушення правил внутрішнього трудового розпорядку Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві, з'ясування ставлення державного службовця до служби.

Так, частинами 1 - 3 ст. 73 Закону № 889-VIII передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа. Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

За змістом матеріалів дисциплінарної справи суд встановив, що ні Комісія, ні Дисциплінарна комісія не перевіряли факти:

- дійсного проведення розподілу та отримання старшим державним виконавцем ОСОБА_2 тих чи інших виконавчих проваджень, вказаних у висновку про результати службового розслідування та інших матеріалах (актах, доповідних записках, дорученнях, постановах про перевірку матеріалів виконавчого провадження).

Не з'ясовували питання чи мали місце випадки розподілу на позивача виконавчих проваджень у періоди перебування останньої на лікарняному та/або у відпустці.

Між тим, у судових засіданнях позивачка та відповідач в усному порядку визнали, що у періоди з 28.12.2015 по 27.01.2016, 29.02.2017 по 25.03.2017, 28.03.2017 по 15.04.2017, 12.07.2017 по 15.07.2017, 18.07.2017 по 29.07.2017, 03.08.2017 по 05.08.2017 ОСОБА_2 була тимчасова відсутня на роботі - перебувала на лікарняному або у відпустці.

У матеріалах дисциплінарної справи витяги з журналу реєстрації документів про відкриття виконавчого провадження та журналу обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, за відповідні періоди роботи позивача відсутні.

Щодо автоматизованого розподілу виконавчих документів та помилкового розподілу на ОСОБА_2 виконавчих проваджень, колегія суддів зазначає наступне.

При цьому, колегія суддів зазначає, що починаючи з травня 2015 року по період звільнення позивача з посади у територіальних органах Міністерства юстиції в м. Києві, що забезпечують здійснення повноважень у сфері організації примусового виконання рішень, діяв автоматичний розподіл виконавчих документів між державними виконавцями.

Такий автоматичний розподіл виконавчих документів був впроваджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 142 «Деякі питання реалізації пілотного проекту щодо оптимізації контролю за примусовим виконанням рішень судів та інших органів (посадових осіб), впровадження автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями та механізму мотивації державних виконавців» (остання втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643).

За затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.04.2015 № 614/5 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2015 за № 478/26923) Тимчасовим порядком автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконавчі документи розподіляються між державними виконавцями органу державної виконавчої служби у довільному порядку з дотриманням черговості з розрахунку один виконавчий документ на одного державного виконавця з урахуванням встановленого коефіцієнта.

Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (далі - Реєстр) забезпечує розподіл рівної кількості виконавчих документів на кожного виконавця, крім випадків, передбачених пунктами 3, 4 цього розділу.

Виконавчі документи, які надходять до органу державної виконавчої служби, опрацьовуються відповідальною особою, яка визначена начальником відділу, і реєструються в Реєстрі в день їх надходження.

Після автоматичного розподілу відповідальна особа передає виконавчий документ під підпис державному виконавцю, визначеному Реєстром, та вносить до Реєстру дату надходження виконавчого документа до державного виконавця.

Реєстр формує Журнал реєстрації документів про відкриття виконавчого провадження, Журнал обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, та обкладинку виконавчого провадження.

При цьому, начальник відділу кожного робочого дня до 09.30 здійснює облік виходу на роботу державних виконавців та у разі відсутності державного виконавця вносить відповідні дані до Реєстру.

Автоматичний розподіл виконавчих документів на відсутнього державного виконавця не здійснюється.

За десять робочих днів до запланованої відсутності державного виконавця строком від чотирнадцяти та більше днів начальник відділу вносить відповідні дані до Реєстру, і автоматичний розподіл виконавчих документів на такого державного виконавця не здійснюється. Автоматичний розподіл поновлюється після фактичного виходу державного виконавця на роботу. У разі внесення до Реєстру інформації про заплановану відсутність державного виконавця строком понад чотирнадцять днів з першого дня відсутності державного виконавця Реєстр розподіляє незавершені виконавчі провадження, що перебувають на виконанні у такого державного виконавця, на інших державних виконавців відповідно до взаємозамінності.

Виконавчі провадження передаються державному виконавцю, на виконанні у якого вони перебували, у день фактичного виходу його на роботу.

У разі незапланованої відсутності державного виконавця начальник відділу вносить до Реєстру інформацію про необхідність передачі виконавчого провадження, за яким слід невідкладно провести виконавчі дії, іншому державному виконавцю.

У день виходу на роботу державного виконавця йому повертається виконавче провадження, яке передавалося іншому державному виконавцю.

Зокрема, відомості про факт помилкового розподілу на неї виконавчих проваджень у період її тимчасової непрацездатності (з 18.01.2017 по 27.01.2016) з подальшим проханням проведення перерозподілу ОСОБА_2 повідомляла свого безпосереднього керівника ОСОБА_4 у доповідній від 24.02.216, що була визнана начальником Відділу такою, що не підлягає задоволенню;

- надходження до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві та/або ГТУ юстиції у м. Києві усних та письмових звернень (скарг) сторін виконавчих проваджень, що були розподілені на ОСОБА_2 та отримані нею під розпис. Копії таких звернень з посиланнями на протиправність дій/бездіяльність старшого державного виконавця ОСОБА_2., докази реєстрації цих звернень за правилами Інструкції з діловодства в Головному управлінні юстиції у м. Києві та територіальних органах і установах у м. Києві, затвердженої наказом ГТУ юстиції у м. Києві від 27.06.2013 № 366/6, та Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 № 348, у матеріалах дисциплінарної справи відсутні. Реквізити внутрішніх номерів звернень після їх реєстрації в день надходження в текстах матеріалів дисциплінарної справи не згадуються;

- ознайомлення позивачки зі змістом доручень начальника Управління ОСОБА_7 та постановами про перевірку матеріалів виконавчого провадження. Зокрема, в текстах наявних у матеріалах дисциплінарної справи копій доручень начальника Управління ОСОБА_7, адресованих керівництву Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві відсутні відмітки про їх реєстрацію у Відділі та накладені начальником Відділу ОСОБА_4 резолюції. Витяги з реєстрів (журналів) Відділу про прийняття таких доручень як поштової кореспонденції відсутні;

- існування доручень Управління ГТУ юстиції у м. Києві від 24.05.2016 № С-3224, від 25.04.2016 № Ш-2117, від 24.05.2016 № Б-3183, від 26.04.2016 № Є-2333, від 07.06.2016 № С-3484 і № В-3476, від 01.06.2016 № Б-3183, від 02.06.2016 № С-3224, від 16.06.2016 № В-3476 і № С-3484, адресованих начальнику Відділу ОСОБА_28 та/або безпосередньо ОСОБА_2, оскільки доручення з такими номерами у матеріалах дисциплінарної справи відсутні;

- відсутності ОСОБА_2 на робочому місці 08.06.2016, 10.08.2016, 11.08.2016 на термін більше трьох годин без поважних причин, оскільки, як пояснила позивачка у судових засіданнях у справі, та зазначено в актах про відсутність на роботі, ОСОБА_2 вносилися відомості до журналу обліку виходу на дільницю. Відповідно до п. 2.7, 2.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку для державних службовців/працівників апарату Головного територіального управління юстиції у місті Києві та територіальних органів юстиції, затверджених наказом ГТУ юстиції у м. Києві 29.09.2015 № 604/6, у Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві та територіальних органах юстиції ведеться облік робочого часу, який відображається у відповідному журналі обліку робочого часу (далі - журнал) та табелі робочого часу. У територіальних органах юстиції ведеться журнал обліку виходу на роботу та реєстрації місцевих відряджень. Вихід державного службовця/працівника за межі адміністративної будівлі Головного територіального управління юстиції у місті Києві, територіального органу юстиції у робочий час із службових питань відбувається з дозволу його безпосереднього керівника за умови відповідної реєстрації в журналі). Проаналізувавши матеріали дисциплінарної справи суд встановив відсутність в них належних доказів фіксації відсутності ОСОБА_2 на робочому місці без поважних причин, а саме засвідчених витягів з журналу обліку робочого часу та журналу обліку виходу на дільницю. Наявну у матеріалах дисциплінарної справи копію сторінки з журналу (стор. 83 згідно з описом документів дисциплінарної справи), де містяться відомості про П.І.П. осіб, дати та час, адреси та підписи осіб суд вважає неналежним доказом, оскільки титульна та остання сторінки такого журналу відсутні, а тому ідентифікувати її як витяг з журналу обліку виходу на роботу не вбачається за можливе.

Щодо службового розслідування та розгляд дисциплінарної справи щодо ОСОБА_2 Дисциплінарною комісією, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що службове розслідування та розгляд дисциплінарної справи щодо ОСОБА_2 Дисциплінарною комісією були проведенні з порушенням встановлених процедур, а саме: позивачу не надавався на ознайомлення висновок про результати службового розслідування від 14.07.2017, не забезпечено право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та надання пояснень по факту інкримінованих порушень до моменту прийняття рішення по суті розгляду дисциплінарної справи.

Між тим, права державного службовця під час службового розслідування визначені ч. 8 ст. 71 Закону № 889-VIII, а право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи - ст. 76 цього ж Закону.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 71 зазначеного Закону державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; 2) порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи; 4) подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування.

Також, права особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться службове розслідування, визначені п. 7 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950. А саме особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: 1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; 2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; 3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; 4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; 5) звертатися з обґрунтованим клопотанням у письмовій формі до керівника органу державної влади, який приймає рішення щодо складу комісії з проведення службового розслідування, про виведення з її складу осіб, які особисто заінтересовані в результатах такого розслідування. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Одночасно положеннями п. 8 - 11 цього Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань); заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення; висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру. обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

Акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, в одному примірнику.

Перед поданням на розгляд з актом службового розслідування ознайомлюються особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, та керівник органу, в якому вона працює.

Про дату і місце ознайомлення з актом службового розслідування зазначені особи повідомляються за день до його проведення. Під час ознайомлення з актом службового розслідування зазначені особи можуть висловити свої зауваження, які додаються до акта.

У разі коли під час ознайомлення з актом службового розслідування до нього не висловлені зауваження або зазначені особи не прибули у визначений для ознайомлення час без поважних причин та не повідомили комісії про причини своєї відсутності у день ознайомлення, акт службового розслідування вважається таким, що не має зауважень, про що складається відповідний акт, який додається до акта службового розслідування.

Особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, повинна підписати акт службового розслідування, а у разі відмови її підписати члени комісії складають відповідний акт, який додається до акта службового розслідування.

За матеріалами службового розслідування особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством. Рішення за результатами службового розслідування може бути оскаржено особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно із законодавством.

Щодо ознайомлення позивача у встановленому порядку з відомостями про призначення та проведення відносно неї службового розслідування, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач без поважних причин документально не підтвердив факти ознайомлення позивача у встановленому порядку з відомостями про призначення та проведення відносно неї службового розслідування у період з 11.07.2017 по 14.07.2017, та текстом висновку про результати службового розслідування. Також в матеріалах дисциплінарної справи суд встановив відсутність запитів Комісії на адресу ОСОБА_2 про витребування тих чи інших додаткових матеріалів і пояснень в ході проведення службового розслідування, з доказами надсилання/вручення таких запитів державному службовцю.

Згідно з ч. 6 ст. 74 Закону № 889-VIII державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Відповідно до ст. 76 цього Закону державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення. За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.

Згідно Порядку обліку та роботи з дисциплінарними справами, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 03.03.2016 №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.03.2016 за №456/28586, (далі - Порядок № 49) дисциплінарна справа є складовою особової справи державного службовця та долучається до неї після прийняття суб'єктом призначення рішення щодо державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження. Інформація, що міститься в дисциплінарній справі, належить до службової інформації, доступ до якої обмежується згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до п. 6 Порядку № 49 державний службовець, щодо якого здійснюється дисциплінарне провадження, має право доступу до інформації про нього, яка збирається та зберігається, в тому числі має право в будь-який час знайомитись із дисциплінарною справою, робити з неї виписки, давати письмові пояснення, надавати відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються, а також порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів. Для ознайомлення із матеріалами дисциплінарної справи державний службовець письмово звертається до секретаря дисциплінарної комісії, який повідомляє про таке ознайомлення голову цієї дисциплінарної комісії.

Також за змістом ст. 75 Закону №889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб'єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі. Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Як свідчать наявні у справі матеріали, 10.08.2016 ОСОБА_2 звернулася до відповідача з письмовою заяви від 09.08.2016 про надання їй можливості ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи, та зокрема, про повідомлення дати та часу для ознайомлення. Вказана заява позивачки була зареєстрована в ГТУ юстиції у м. Києві згідно з реєстром прийняття поштової кореспонденції 10.08.2016 за №23/39/10262.

Згідно пояснень представника відповідача, у відповідь на цю заяву ОСОБА_2 від 09.08.2016, начальник Управління кадрової роботи та державної служби ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_29 своїм листом від 10.08.2016 №23/39/10262 запропонував позивачці для реалізації її права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи з'явитися до названого Управління ГТУ юстиції у м. Києві, а саме до секретаря дисциплінарної комісії ОСОБА_8, за адресою: м. Київ, пров. Музейний, 2д, каб. 8 у зручний для неї час.

При цьому, в ході розгляду справи документальні докази фактичного надсилання поштою та/або вручення такого листа-відповіді від 10.08.2016 №23/39/10262 ОСОБА_2, або доведення змісту такого листа до відома останньої в телефонному режимі чи в інший спосіб представник відповідача до суду не подав та про наявність таких доказів суду не повідомив.

У зв'язку з неотриманням відповіді на свою заяву від 09.08.2016 (вн. № 23/39/10262 від 10.08.2016), ОСОБА_2 17.08.2018 подала до ГТУ юстиції у м. Києві лист від 15.08.2016 про неможливість прибуття на засідання Дисциплінарної комісії, призначеного на 15.08.2016, з підстав не надання їй можливості ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи.

На підставі вище зазначеного колегія суддів зазначає , що позивач заявила у встановленому порядку про своє бажання скористатися правом на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, однак відповідачем заходи щодо реалізації законодавчо встановленого права державного службовця вжиті не були. Як наслідок, рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи щодо ОСОБА_2 - пропозиція Дисциплінарної справи щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2, шляхом застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби з підстави порушення останньою Присяги державного службовця, суд вважає не належним чином обґрунтованим та незаконним.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для звільнення позивача за порушення Присяги державного службовця на підставі наказу ГТУ юстиції у м. Києві від 15.08.2016 № 1804/03, та відповідно про наявність правових підстав для скасування такого наказу як протиправного.

В силу норм ч. 2 і 3 ст. 5 Закону №889-VІІІ відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. При цьому, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Нормами КАС України передбачено, що суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб захисту, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (ст.ст. 7, 8, 11, 162 КАС України).

На підставі вище зазначеного та враховуючи те, що ОСОБА_2 була протиправно звільнена з державної служби, колегія суддів приходить до висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого вона була протиправно звільнена, а саме на посаді старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з дати її звільнення, тобто з 15.08.2016.

Колегія суддів звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 (№ рішення у ЄДРСР 41602330), відповідно до якої у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Та, зазначає, що в разі відсутності посади позивача (з об'ємом повноважень, які існували на дату звільнення) роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації, а в разі незгоди працівника на іншу роботу, роботодавець зобов'язаний виконати судове рішення, здійснивши відповідні зміни в організації праці.

Щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Позивача звільнено з посади наказом начальника ГТУ юстиції у м. Києві ОСОБА_6 від 15.08.2016 № 1804/03 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.», тобто з 15.08.2016.

Відповідно до листів Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів в у 2016 році становила: у січні - 19, у лютому - 21, у березні - 22; у квітні - 21, у травні - 19, у червні - 20, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 22, у жовтні - 20, у листопаді - 22, у грудні - 22 (загалом 251 день), та в 2017 році: у січні 2017 року - 20, у лютому 2017 року - 20, у березні 2017 року - 22, у квітні 2017 року - 19, у травні 2017 року - 20, у червні 2017 року - 20.

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно п.п. 5 і 8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

При цьому, п. 4 зазначеного Порядку чітко визначає перелік виплат, які не враховуються при обчислені середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством. Зокрема, не враховуються при обчисленні одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Також при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених в абз. 1 - 16 п. 4 Порядку виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно даних наявних в матеріалах справи розрахункових листах за червень-липень 2016 року по Оболонському РВДВС доданих до довідки ГТУ юстиції у м. Києві від 24.10.2016 №2814 про доходи ОСОБА_2, нарахування заробітної плати позивачці у червні 2016 року становило 3 560 грн., у липні 2016 року - 2 430,64 грн.

Оскільки відповідачем не надано до суду пояснення стосовно нарахування відповідно до розрахункових листів позивачу сум виплат, які за правилами Порядку № 100 не враховуються при обрахунку середньої заробітної плати за останні два місяці, суд приходить до висновку, що суми нарахованих виплат за червень (3 560 грн.) і липень (2 430 грн.) 2016 року, що вказані у розрахункових листах за ці місяці 2016 року, можуть бути використані для обрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_2 за останні два календарні місяці перед звільненням.

Відповідно сума заробітної плати, яку необхідно врахувати при обчисленні середньої заробітної плати: 3 560, 00 грн. (зарплата за червень 2016 року) + 2 430, 64 грн. (зарплата за липень 2016 року) = 5 990, 64 грн.

Середньоденна заробітна плата визначається наступним чином: 5 990, 64 грн. / 41 робочих днів сукупно за червень і липень 2016 року = 146, 11 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 202 дні, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 29 514,22 грн., який підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 з Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Розрахунок сум середньої заробітної плати та середньоденного заробітку позивача, наведені в довідці ГТУ юстиції у м. Києві від 24.10.2016 № 2814 суд вважає таким, що не відповідає Порядку № 100, а тому не враховував його при прийнятті рішення у справі.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КЗпП України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак постанова суду в частині поновлення позивачки на посаді старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 250 000, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1173 цього ж Кодексу, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Наведені позивачем в тексті позову посилання на погіршення її самопочуття та психічного стану внаслідок незаконних дій відповідача не підтверджені жодними належними доказами, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було доведено суду правомірність оскаржуваного рішення (наказу) про застосування заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволенні позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 156, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 27 жовтня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Троян Н.М.

Бужак Н.П.