Справа № 549/424/17
Суддя: Крєпкий С. І.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №549/424/17
Провадження №2-а/549/10/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2017 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого - судді Крєпкого С.І.

при секретарі - Якубовської Т.О.

за участю: представників відповідача -

Самойліка Ю.А., Гавриленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Лохвицького управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - УПФ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом, який мотивував тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі ЧАЕС) I категорії, інвалідом II групи.

16 березня 2000 року Харківська міжвідомча експертна комісія визнала його захворювання пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Зазначає, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 01.07.1992 №2532-ХІІ та від 17.06.1993 №3285-ХІІ держава встановила мінімальний розмір належних йому до нарахування та виплат державних пенсій.

Право на отримання цих державних пенсій у нього існувало на момент прийняття як постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 №1210 так і Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, а відповідач протиправно надав перевагу позитивному праву Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, конституційному природному праву людини на працю, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, на компенсацію втрати працездатності, яке з'явилося у нього відповідно до гарантій держави.

Посилаючись на викладене просив:

1) визнати протиправними застосування відповідачем при нарахуванні та виплаті належних йому державних пенсій підзаконних актів Кабінету Міністрів України всупереч прямим нормам Конституції України;

2) зобов'язати відповідача нарахувати та сплачувати належні йому державні пенсії в розмірі не меншому, ніж це зазначено Законами України від 01.07.1992 №2532-ХІІ та 17.06.1993 №3285-ХІІ, тобто в усіх випадках не нижче:

- по І групі інвалідності - 7 мінімальних заробітних плат або 10 мінімальних пенсій за віком, на вибір позивачів;

- по ІІ групі інвалідності - 5 мінімальних заробітних плат або 8 мінімальних пенсій за віком, на вибір позивачів;

- по ІІІ групі інвалідності - 3 мінімальних заробітних плат або 6 мінімальних пенсій за віком, на вибір позивачів.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також письмові пояснення, в яких зазначив, що державні пенсії учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не могли бути меншими ніж 1,09 (мінімальне підвищення для другого тарифного розряду ) х 2 (здвоєна тарифна ставка за роботу на забрудненій радіацією поверхні відповідно до п.п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" від 10.06.1986 року №207-7 (далі - Постанова №207-7) х 1,6 (п.п.4 п.1 Постанови №207-7), що дорівнює 7 мінімальним заробітним платам при втраті 100% професіональної працездатності.

Саме ця цифра містилася в первинному тексті Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ в редакції Закону №2532-ХІІ від 01.07.1992 року.

Таким чином вважає, що вимога про виплату інвалідам ЧАЕС державних пенсій в розмірі не меншому ніж 7 мінімальних заробітних плат для втрати 100% професіональної працездатності, повністю відповідає вимогам законодавства Української РСР на момент посилання ліквідаторів на ліквідацію аварії.

Це право на отримання державної пенсії в розмірі не меншому ніж 5 мінімальних заробітних плат на місяць існувало у нього як на час його виникнення, коли його направляли до ЧАЕС, так і в 1992 році, коли держава прийняла на себе всю відповідальність за шкоду його здоров'ю, втрату працездатності.

Враховуючи зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ), внесеними Законами України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 01.07.1992 №2532-XII та «Про внесення змін до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 17.06.1993 №3285-XII, вважає, що він набув право для ІІ групи інвалідності вибирати розмір державних пенсій між 5 мінімальними заробітними платами та 8 мінімальнимии пенсіями за віком.

Зазначає, що подальші внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відношення до нього не мають, так як він отримав своє право раніше.

Нормою закону про мінімальний розмір належної йому державної пенсії 5 мінімальних заробітних плат, встановлений у 1986 році, не може бути скасований.

Відповідач у наданих письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, оскільки визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України згідно з Законом України №796-ХІІ.

Порядок нарахування та розмір виплати пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 (далі - Порядок).

Чинним законодаством не передбачено норм щодо обрахунку пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС, відносно яких встановлено групу інвалідності, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75% від розміру мінімальної пенсій за віком (додаткова пенсія), а вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України: 2099 грн (державна пенсія в розмірі відшкодування фактичних збитків, а саме 70% від заробітної плати в зоні відчуження) + 524,8 грн (підвищення інваліду війни 2 групи)+ 379,6 грн (додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю) + 50 грн (щомісячна цільова допомога ан прожиття)+292 грн (щомісячна державна адресна допомога інваліду війни) = 3 345,6 грн (розпорядження №114164 від 01.05.2017).

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, вказаних у письмових запереченнях.

Крім того пояснили, що рішення судів у справах за позовами ОСОБА_3 до УПФ щодо перерахунку призначених йому пенсій виконані. На даний час пенсія позивачу виплачується відповідно до вимог чинного законодавства. З заявою про перерахунок його пенсій з підстав, викладених у позові до УПФ не звертався. Вважають позовні вимоги безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить до 1-ої категорії як особа, що постраждала внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відносно нього встановлено ІІ групу інвалідності (а.с.4).

У зв'язку з цим позивач перебуває на обліку в Лохвицькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області, отримує пенсію по інвалідності на підставі ст.54 Закону №796-XII та додаткову пенсію відповідно до ст.50 Закону №796-XII (а.с.5-7).

Згідно з ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2010 року у справі №2а-377/09/1629 визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Чорнухинському районі Полтавської області в перерахунку ОСОБА_3 пенсії відповідно до ст.ст.50, 54 Закону №796-XII.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Чорнухинському районі Полтавської області здійснити перерахунок пінсії позивачу відповідно до ст.ст.50, 54 Закону №796-XII та провести відповідні виплати за період з 26.03.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 19.06.2009 року (а.с.45-47).

Рішенням Чорнухинського районного суду від 19 серпня 2010 року у справі №2-310/2010, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2011 року, зобов'язано управління Пенсійного фонду України Чорнухинського району Полтавської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_3 пенсії з 01 листопада 2009 року, виходячи із 8 мінімальних розмірів пенсії за віком законодавчо встановленої на день проведення виплати відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду 2-гої групи та виплатити її з урахуванням фактично виплаченої основної пенсії.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України Чорнухинського району Полтавської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_3 пенсії щомісячної додаткової пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком законодавчо встановленої на день проведення виплати з 01 листопада 2009 року та виплатити її з урахуванням фактично виплаченої додаткової пенсії (а.с.53-56).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 01.07.1992 № 2532-XII друге речення статті 54 Закону України №796-XII викладено в наступній редакції: "При цьому пенсія по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчою: по I групі інвалідності - семи мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - п'яти мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності - трьох мінімальних заробітних плат. Іншим інвалідам, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, пенсія по інвалідності не може бути нижчою: по I групі інвалідності - чотирьох мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - трьох мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності - двох мінімальних заробітних плат".

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", від 17.06.1993 №3285-12 статтю 54 Закону України №796-XII викладено в такій редакції:

"Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр., у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, без обмеження.

Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадяться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення"

(1788-12 ).

При цьому вони не можуть перевищувати:

по I групі інвалідності - 36 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 29 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 18 мінімальних пенсій за віком.

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, відносно яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком".

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу третього ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року, особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам II групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

З 01 січня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" були викладені у новій редакції.

Відповідно до ст. 50 вказаного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Приписами ч.3 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на даний час передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 був затверджений "Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з п.п.1 п. 11 Порядку мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II групи інвалідності становить 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п.13 Порядку щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідам IІ групи виплачується у розмірі 379 грн. 60 коп.

Судом встновлено, що пенсія позивачу нараховується та виплачується відповідачем в розмірах, встановлених вищевказаним Порядком.

Станом на позивач отримує пенсію у розмірі 3 345,6 грн: 2099 грн (основна державна пенсія) + 524,8 грн (підвищення інваліду війни 2 групи)+ 379,6 грн (додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю) + 50 грн (щомісясна цільова допомога на прожиття)+292 грн (щомісячна державна адресна допомога інваліду війни) (а.с.7 зворотній бік).

При цьому необхідно зазначити, що у азб.3,4, 5,6, 10 п.2.1 рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України ( 254к/96-ВР ).

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у Рішенні від 19 червня 2001 року N 9-рп/2001 ( v009p710-01 ) у справі щодо стажу наукової роботи, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в справі за заявою «Великоди Валентини Ніканорівни проти України» №43331/12 від 03 червня 2014 року.

Зокрема, в рішенні від 03 червня 2014 року Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення <...> та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Також необхідно зазначити, що Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, яким ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладені в новій редакції є чинними, не скасований та не визнаний неконституційним.

Таким чином, відповідач, проводячи виплату основної та додаткової пенсії позивачу в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, діяв правомірно, у спосіб, в межах та у порядку, встановленому чинним законодавством.

Крім того необхідно зазначити, що позивач не звертався до пенсійного органу із заявою про перерахунок його пенсій з підстав, викладених у позові.

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в межах заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ, Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210, ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 17, 158-163, 167 КАС України суд,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Лохвицького управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Чорнухинський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги на поставу суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова виготовлена у повному обсязі 24 жовтня 2017 року.

Суддя: