Справа № 308/10222/17
Суддя: Бедьо В. І.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

секретаря судового засідання Пазяк С.М.

представника позивача ОСОБА_1

перекладача ОСОБА_2 Конг

відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Ужгород адміністративну справу за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить постановити рішення про примусове видворення за межі території України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_211 жовтня 2017 року перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Княгиня», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької республіки та 12 жовтня 2017 року у пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським товариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно - представницької зустрічі.

Позивач вказує на те, що відповідач перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України не має, має намір у будь-який спосіб потрапити в країни Західної Європи з метою працевлаштування, повертатися до країни походження немає, що підтверджується його незаконними діями.

З огляду на зазначене просить примусово видворити громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 за межі території України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Крім того представником позивача в судовому засіданні заявлено клопотання, якому просить затримати громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Відповідач ОСОБА_3 ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову та показала, що є непоновнолітньою та народилась 03.02.2001 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 Нгуен11 жовтня 2017 року перетнула державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Княгиня», однак після незаконного перетину кордону була затримана представниками прикордонної поліції Словацької республіки та 12 жовтня 2017 року у пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським товариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно - представницької зустрічі.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне затримання.

Так, громадянка ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 12 жовтня 2017 року у пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським товариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно - представницької зустрічі.

Відповідно до частини 1 статті 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В пункті 3 частини 2 статті 183-7 даного Кодексу визначено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення - затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст.23 цього Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

15 жовтня 2017 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідачки та її розміщення у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, копія якого є в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади не зверталась.

Відповідно до положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному вїзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Згідно із частиною 1 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частиною третьою статті 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_5 про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 р. було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_5 про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 р. в м. Нью-Йорку.

Процедура реадмісії громадян ОСОБА_5 визначена ст.4 цієї Угоди. Відповідач підлягає видворенню не за процедурою передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 КАС України, а за процедурою, визначеною ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_5 про реадмісію громадян обох держав від 25.09.2007 р., ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_5 про реадмісію громадян обох держав».

Окрім зазначеного, наказом МВС України та Адміністрацією Державної прикордонної служби України № 158 від 16.02.2015 р. затверджено Інструкцію про порядок дій органів внутрішніх справ та органів охорони державного кордону з реалізації положень Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб.

Однак, позивачем визначена законодавством процедура не застосована.

Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що позивачем не застосовувалась до відповідача процедура реадмісії, яка має бути застосована у даному випадку, суд приходить до висновку, що правових підстав для примусового видворення громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Нгуєн за межі України не має.

Окрім того, слід зазначити, що згідно відомостей на які вказує відповідач, у судовому засіданні громадянка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, є неповнолітньою. У відповідності до ч.8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За таких обставин, у задоволенні позову про примусове видворення громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Нгуєн за межі України слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 9, 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-7, 256 ч. 2 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративну справу за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення- відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом пяти днів з дня її проголошення.У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6