Справа № 817/1503/17
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2017 р.Р і в н е 817/1503/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до ОСОБА_2, заступника керівника апарату Кузнецовського міського суду Рівненської області
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2, заступника керівника апарату Кузнецовського міського суду Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій.

Справа розглянута в порядку скороченого провадження.

Ухвалою про відкриття скороченого провадження від 10 жовтня 2017 року відповідачу було надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для подання заперечення.

Давши оцінку доказам у справі, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до заступника керівника апарату Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_2, в якому просить визнати протиправною діяльність посадової особи державного органу влади, зобов'язати надати повну і точну публічну інформацію.

На обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 11.09.2017 року ним був скерований запит на інформацію до Кузнецовського міського суду Рівненської області у якому він просив надати копію судового рішення Кузнецовського міського суду від 09.07.2017 року в судовій справі №556/1396/16-к про прийняття самовідводу суддів Горегляд Оксани Іванівни, Незнамової Ірини Миколаївни, Демчини Теяни Юріївни.

25.09.2017 року ОСОБА_1 за підписом відповідача позивачу було надано відповідь в якій зазначено, що запитувана інформація знаходиться в матеріалах судової справи №556/1396/16-к та не є публічною інформацією. Позивач стверджує про порушення його прав, свобод та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI.

Відповідно до ст. 1 даного Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1, п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується, в тому числі, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом і юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI передбачено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1)запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2)розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3)структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1)суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2)юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3)особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4)суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють:

1)інформацією про стан довкілля;

2)інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3)інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

4)іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI закріплено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

За змістом статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити:

1)відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2)відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3)ненадання відповіді на запит на інформацію;

4)надання недостовірної або неповної інформації;

5)несвоєчасне надання інформації;

6)невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7)інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону №2939-VІ). Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною (Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації").

За приписами ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України, визначено обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, так згідно п.4 ч.1 вказаної статті слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року про задоволення заяви про самовідвід суддів, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 мають стійку субєктивну позицію щодо упередженості колегії суддів Кузнецовського міського суду Рівненської області у складі головуючого судді Горегляд О.І., суддів Незнамової І.М. та Демчини Т.Ю. у розгляді даного кримінального провадження, висловлюючи за різних обставин з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.75 КПК України, недовіру суду, яким здійснюється розгляд даного кримінального провадження. За таких обставин, зважаючи на те, що суд, яким здійснюється судовий розгляд даного кримінального провадження, зобовязаний забезпечити відсутність будь-яких сумнівів у обвинувачених у своїй безсторонності заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Суд приходить до висновку, що запитувана позивачем інформація стосовно надання копії ухвали про самовідвід колегії суддів Кузнецовского міського суду Рівненської області не є публічною інформацією оскільки отримання інформації із відправлення правосуддя здійснюється виключно відповідно до процесуальних законів, Законів України «Про судоустрій і статус суддів», «Про доступ до судових рішень», і не є предметом регулювання Законом України «Про доступ до публічної інформації». Розгляд суддями цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не відноситься до владних управлінських функцій, внаслідок чого суди не є розпорядниками інформації при здійснені судочинства в розумінні частини першої частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно наданої ОСОБА_1 відповіді від 19.09.2017 року йому було повідомлено, що він може отримати копію ухвали суду від 07.09.2017 року після звернення з письмовою заявою до Кузнецовського міського суду Рівненської області.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Так, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч.1 ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Зміст цієї статті передбачає право суду, а не обов'язок, на свій розсуд відстрочити, розстрочити, зменшити або звільнити від сплати судового збору.

У зв'язку з тим, що позивачем надано докази неможливості сплати судового збору у розмірі, визначеному ст.4 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку, що позивача належить звільнити від сплати судового збору.

Керуючись статтями 160-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції є остаточною, крім випадків оскарження її в апеляційному порядку.

У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС України відповідач зобовязаний виконати постанову негайно.

Суддя Махаринець Д.Є.