Справа № 817/49/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"24" жовтня 2017 р. Справа № 817/49/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Шведюк М.М.,

представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "26" квітня 2017 р. у справі за позовом "Товариства з додатковою відповідальністю "Фабрика "Рівненчанка" до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р. позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 03.01.2017 року №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 03.01.2017 року №. Присуджено на користь позивача - Товариства з додатковою відповідальністю "Фабрика "Рівненчанка" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 11349,83 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області звернулось до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вислухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю "Фабрика "Рівненчанка" з питань дотримання вимог податкового законодавства та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) по взаємовідносинах з ТОВ "Халкбуд" за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, результати якої оформлено актом від 20.12.2016 року за №304/17-00-14-03/02971593 (а.с.10-18).

За висновками даного акту перевірки контролюючим органом виявлено порушення платником податків п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні витрат за 2015 рік на 1759663,26 грн., що призвело до заниження об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств за 2015 рік на 316739,00 грн. та пп. "а" п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні податкового кредиту за грудень 2015 року на 351933,00 грн., що призвело до заниження об'єкту оподаткування податком на додану вартість грудень 2015 року на 351933,00 грн..

Платником податків подано заперечення на акт перевірки, за наслідками їх розгляду контролюючим органом висновки акту перевірки залишено без змін (а.с.19-31).

На підставі акту перевірки від 20.12.2016 року за №304/17-00-14-03/02971593 Державною податковою інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.01.2017 року:

- № про збільшення Товариству з додатковою відповідальністю "Фабрика "Рівненчанка" грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 439916,25 грн., в тому числі 351933,00 грн. за основним платежем та 87983,25 грн. штрафу;

- № про збільшення Товариству з додатковою відповідальністю "Фабрика "Рівненчанка" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 316739,00 грн. (а.с. 6-7).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, пп. "а" п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні витрат за 2015 рік на 1759663,26 грн., що призвело до заниження об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств за 2015 рік на 316739,00 грн. та завищенні податкового кредиту за грудень 2015 року на 351933,00 грн., що призвело до заниження об'єкту оподаткування податком на додану вартість грудень 2015 року на 351933,00 грн., є безпідставними та необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення від 03.01.2017 року №, № - протиправними.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (надалі - Закон України №996-XIV), господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Факт здійснення господарських операцій фіксується первинними документами, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення ( ч.1 ст.9 Закону України №996-XIV).

Абзацом 11 статті 1 Закону №996-XIV визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання, яка фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів.

Вимога щодо реальної зміни майнового стану, як ознака фактичного здійснення господарської операції та необхідність фіксування такої зміни у первинних документах, кореспондує з нормами Податкового кодексу України, якими встановлено порядок формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абзац 1). Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац 2).

У відповідності до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Також, відповідно до пп. "а" п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин) передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин) визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 01.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Халкбуд" (продавець, надалі ТОВ "Халкбуд") та Товариством з додатковою відповідальністю "Фабрика "Рівненчанка" (покупець) було укладено договір №15/10/15, предметом якого стала поставка будівельних матеріалів, кількість і ціна яких визначається у специфікаціях, на загальну суму 2111595,86 грн. (а.с.32).

На виконання умов даного договору ТОВ "Халкбуд" передано у власність позивача товари на загальну суму 2111595,86 грн., що підтверджується специфікацією №1, видатковими накладними від 17.12.2015 року №РН-0000001, №РН-0000002, №РН-0000003, №РН-0000004, №РН-0000005, №РН-0000006, податковими накладними від 17.12.20215 року №28, №29, №30, №31, №32, №33 (а.с.33-39).

Розрахунки за поставлені товари проведені між сторонами у повному обсязі шляхом відступлення права вимоги на підставі договору від 28.12.2015 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Арчібальд" (новий кредитор) (а.с.46-55).

Позивачем віднесено витрати на придбання товарів у контрагента ТОВ "Халкбуд" на загальну суму 1759663,26 грн. до складу витрат за 2015 рік, а сплачений у складі їх вартості податок на додану вартість в загальній сумі 351933,00 грн. - до складу податкового кредиту за грудень 2015 року (а.с.172-181).

Судом першої інстанції досліджено надані позивачем для перевірки та в судове засідання документи, на підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Халкбуд", є первинними, в розумінні Закону України №996-XIV та Податкового кодексу України, відповідають необхідним вимогам, передбаченим законодавством, а виписані податкові накладні містять усі необхідні реквізити.

Використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача здійснювалося для будівництва житлового будинку за адресою: м. Рівне, вул. Поповича, 65, що відображено у протоколі про наміри від 16.09.2015 року, що підтверджується протоколом про наміри від 16.09.2015 року та актами списання будівельних матеріалів (а.с.71, 182-202).

Твердження відповідача про те, що не надання платником податків до перевірки сертифікатів відповідності та товарно-транспортних накладних є безпідставними щодо господарських операцій з вказаним контрагентом. Перш за все, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, як і помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Крім того, при дослідженні питання реальності конкретної господарської операції слід брати до уваги особливості та умови її здійснення, в тому числі і ті, що закріплені у договорі.

Разом з тим, посилання контролюючого органу на відсутність вказаних документів під час перевірки не може слугувати єдиною та безумовною підставою для висновків про безтоварність господарських операцій позивача із контрагентом ТОВ "Халкбуд" загалом, оскільки з решти наданих платником податків до перевірки та в судове засідання документів вбачається, що рух активів мав місце.

На адвокатський запит представника позивача ТОВ "Халкбуд" було надано усі необхідні товарно-транспортні накладні, а з акту прийому-передачі квартир від 23.08.2016 року слідує, що сертифікати відповідності були передані Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку "КИБАЛЮКА" разом із іншою технічною та проектною документацією (а.с.69, 72-171, 222-223),

У наданій суду відповіді директора ТОВ "Халкбуд" ОСОБА_1 від 31.01.2017 року на адвокатський запит представника позивача, підпис на якій посвідчено нотаріально, вказано, що господарська операція з даним контрагентом носила реальний характер, а свідчення надані податковій міліції є неточними, що призвело до непорозуміння (а.с.70).

Враховуючи норми Кримінального процесуального кодексу України та Конституції України, чинне законодавство покладає відповідальність на особу, яка вчинила порушення певних норм податкового законодавства, і не містить норм, які можуть бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржену постанову винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені апелянтом, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "26" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: "Товариство з додатковою відповідальністю "Фабрика "Рівненчанка" вул.Княгині Ольги,1,кабінет 1,м.Рівне,33014

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області вул.Відінська,12,м.Рівне,33023

- ,