Справа № 2а/257/8/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" жовтня 2017 р. м. Київ К/800/27428/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді - доповідача),

Загороднього А.Ф.,

Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міндоходів у Донецькій області, Міністерства доходів і зборів України, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського районного суду міста Донецька від 26 лютого 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року, -

встановив:

У березні 2007 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - ГУ Міндоходів у Донецькій області), Міністерства доходів і зборів України) та просив:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідачів щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку із заподіянням ушкодження здоров'я і встановленням третьої групи інвалідності під час виконання службових обов'язків;

- стягнути з ГУ Міндоходів у Донецькій області одноразову грошову допомогу у зв'язку із заподіянням ушкодження здоров'я і встановленням третьої групи інвалідності під час виконання службових обов'язків у період проходження служби в органах податкової міліції Державної податкової адміністрації України в розмірі 245943,00 грн. (з урахуванням заяви від 7 жовтня 2013 року про уточнення позову).

Вважав, що має право на отримання страхової суми в розмірі трирічного розміру грошового забезпечення за останньою посадою.

Справа слухалась судами неодноразово.

Постановою Київського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року, у задоволення позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що з 1 січня 2007 року діє нова редакція статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 199 року № 565-XII (далі - Закон № 565-XII), згідно з якою виплата страхової суми замінена одноразовою грошовою допомогою. Така допомога є різновидом грошової виплати, право на отримання якої мають особи, які були застраховані на підставі статті 23 Закону № 565-XII.

Від ГУ Міндоходів у Донецькій області та Міністерства доходів і зборів України надійшли письмові заперечення, в яких просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Справа розглядається у письмовому провадженні, оскільки сторони у судове засідання не з'явились, хоч судом вживалися заходи щодо їх належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що позивач у період з 17 травня 1976 року по 30 грудня 1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 30 грудня 1996 року по 31 жовтня 2005 року - в органах податкової міліції на посаді начальника відділу оперативно-розшукової діяльності Державної податкової адміністрації у Донецькій області. Наказом Державної податкової адміністрації України від 31 жовтня 2005 року №2033-о полковник податкової міліції ОСОБА_4 звільнений з органів податкової міліції на підставі підпункту «а» пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

У період проходження служби в органах податкової міліції під час виконання службових обов'язків у лютому 2003 року позивач одержав травму, внаслідок чого на підставі акту огляду МСЕК від 12 грудня 2005 року йому встановлена ІІІ група інвалідності і визначено ступінь втрати працездатності 30%.

16 січня 2006 року до Державної податкової адміністрації України ОСОБА_4 подав заяву про виплату страхової суми і документи, необхідні для здійснення виплати. Вказана заява позивача розглянута комісією з розгляду документів про виплату страхових сум лише у грудні 2006 року після надання довідки про місячне грошове утримання за останньою посадою. 7 грудня 2006 року комісією з розгляду документів про виплату страхових сум при проведенні обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби у Донецькій області ухвалено рішення про передачу матеріалів після укладення відповідного договору в страхову компанію для нарахування і виплати позивачеві страхових сум згідно діючого законодавства.

Державна податкова адміністрація у Донецькій області у 2006 році документи ОСОБА_4 для виплати страхових сум у страхову компанію не направила, а у 2007 році договір на страхування працівників податкової міліції не укладався.

Позивач, не отримавши страхової виплати у зв'язку з одержанням ним травми у 2003 році та настання ІІІ групи інвалідності у період проходження служби в органах податкової міліції, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився Донецький апеляційний адміністративний суд, виходив з того, що податкові органи не можуть бути відповідачем у справі щодо невиплати чи стягнення страхової суми, оскільки відповідно до пункту 4 Порядку і умов державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки, затвердженого постановою КМ України від 19 листопада 1992 року № 627, обов'язок виплати належної позивачу суми покладається на страховика, у даному випадку на ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» відповідно до договору від 20 червня 2008 року № 029-1 про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування.

Суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками на підставі наступного.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 4 грудня 1990 № 509-XII держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».

Відповідно до частин 1,2 статті 23 Закону № 565-XII (у редакції, чинній на час настання страхового випадку і до 1 січня 2007 року) працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій. Порядок та умови страхування працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 6 статті 23 Закону № 565-XII (у редакції Закону № 565-XII від 25 березня 2005 року, яка діє з 31 березня 2005 року) у разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов'язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.

На виконання вимог закону постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59 затверджено Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, в яке в подальшому вносилися зміни і доповнення (далі - Положення № 59).

За змістом зазначеної постанови Кабінету Міністрів України та затвердженого ним Положення № 59 джерелом виплат страхових платежів є кошти державного бюджету, які вносяться МВС на спеціальний рахунок Національної акціонерної страхової компанії «Оранта».

Відповідно до пункту 2 Положення № 59 страховик виплачує страхові суми:

а) особам рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ (їхнім спадкоємцям) у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю: у разі встановлення застрахованому інвалідності, що настала у період служби (роботи), але не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби (роботи) чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце при виконанні службових обов'язків: інвалідові III групи - в розмірі трирічного грошового утримання; б) особам рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ (їхнім спадкоємцям) у разі загибелі (смерті), поранення, (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби, - у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. № 488.

Підпунктом «б» пункту 6 Умов державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сумм, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488, передбачено, що НАСК «ОРАНТА» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Така ж градація розміру страхових виплат залежно від обставин настання страхового випадку визначена постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2009 року № 593, якою затверджено Порядок та умови завершення виплати страхових сум за страховими випадками, які сталися до 1 січня 2007 року (далі - Порядок № 593).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Порядку № 593 виплата страхових сум за страховими випадками здійснюється в разі установлення групи інвалідності, що настала у період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення зазначеного строку внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце: - під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю, у розмірі трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; - у період проходження служби - у відсотках (згідно із ступенем втрати працездатності) стократного розміру показника рівня забезпечення прожиткового мінімуму, визначеного законом про державний бюджет на відповідний рік для нарахування страхової суми з державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день установлення втрати працездатності.

Пунктом 2 Порядку № 593 встановлено, що час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки та боротьбі із злочинністю, визначається Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 37, ст. 1461; 2009 р., № 31, ст. 1044).

Розмір страхової виплати визначається виходячи з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальне звання та надбавки за вислугу років) на день загибелі (смерті), установлення втрати працездатності у зв'язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), захворюванням чи групи інвалідності, а для звільнених осіб - на день звільнення з органів внутрішніх справ (пункт 3 Порядку № 593).

Таким чином, розмір належної позивачеві страхової суми за страховим випадком залежить від того, за яких обставин отримана ним травма, що стала підставою для встановлення йому 3 групи інвалідності: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки та боротьбі із злочинністю, чи у період проходження служби.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 3 листопада 2006 року № 328-V частину першу та другу Закону № 565-XII (у редакції чинній на час настання страхового випадку і до 1 січня 2007 року) виключено, а частину шосту викладено у наступній редакції: «У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства»

Юридична суть цих змін, внесених до вищевказаної статті, полягала в тому, що інститут страхування працівників міліції (виплата страхових сум) був ліквідований.

На заміну йому було запроваджено інститут компенсаційних виплат у вигляді грошової допомоги працівникам міліції у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного йому під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 визнано такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59 та затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції (далі - Постанова № 707).

Пунктом 3 Постанови № 707 визначено, що Міністерству внутрішніх справ слід завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні бути нараховані до 1 січня 2007 року.

Виплати згідно з цією постановою здійснюються з 1 січня 2007 року за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ (пункт 2 Постанови № 707).

Також Порядком № 593 передбачено, що джерелом виплат страхових сум за страховими випадками здійснюється працівникам міліції та їх спадкоємцям за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для утримання Міністерства внутрішніх справ.

Отже, внаслідок змін у законодавстві змінився порядок виплати грошової компенсації у разі інвалідності працівника міліції і такі виплати провадяться після 1 січня 2007 року вже не страховими компаніями, а органами внутрішніх справ.

Тому висновок суддів про неналежного відповідача у справі є необґрунтований.

Необхідно також врахувати, що 20 червня 2008 року між Державною податковою адміністрацією України та ЗАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» укладено договір № 029-1 про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування працівників податкової служби, тоді як спірні правовідносини виникли у січні 2006 року, а позов пред'явлений у березні 2006 року.

У зв'язку з тим, що в період вирішення справи відбулася ліквідація Головного управління Міндоходів у Донецькій області та Міністерства доходів і зборів України відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 1 березня 2014 року № 67 «Про ліквідацію Міністерства доходів і зборів», необхідно вирішити питання щодо залучення до участі у справі їх правонаступників та визначити з них особу, відповідальну за виплату позивачеві страхової суми.

З огляду на те, що судами не встановлені фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, то в силу частини четвертої статті 227 цього Кодексу прийняті ними рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Загородній А.Ф.

Стародуб О.П.