Справа № 816/1026/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 р.Справа № 816/1026/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2017р. по справі № 816/1026/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просив:

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 16 травня 2017 року №5801/6-17, щодо поновлення договору оренди землі від 11 квітня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та Карлівською районною державною адміністрацією, кадастровий номер НОМЕР_1.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області поновити договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 11 квітня 2011 року строком на сім років, площею 14,26 га кадастровий номер НОМЕР_1.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2017р. по справі № 816/1026/17 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2017р. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовує неможливістю прибуття представника у зв'язку із його зайнятістю у судових засіданнях в Полтавському окружному адміністративному суді.

Проте, до вказаного клопотання відповідач жодного доказу на підтвердження, заявлених підстав не надав.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 196 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 11 квітня 2011 року між Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, як орендодавцем, та ОСОБА_1, як орендарем, укладено договір оренди землі.

За умовами вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий НОМЕР_1, розташовану на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, площею 14,26 га ріллі, на п'ять років (а.с. 20-22).

Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Карлівському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 травня 2011 року №00050 (а.с. 22).

За змістом пункту 8 згаданого договору після закінчення строку його дії орендар має переважне право поновлення договору на новий строк.

Позивачем 11 квітня 2016 року на ім'я в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області подано клопотання про поновлення зазначених вище договорів оренди землі, на яке листом від 04 липня 2016 року вих. №5064/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для поновлення договорів оренди землі, оскільки земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передаються громадянам та юридичним особам у користування шляхом проведення земельних торгів у порядку статті 134 Земельного кодексу України (а.с. 45).

Інших підстав для відмови у поновленні договорів оренди землі відповідач у листі від 04 липня 2016 року вих. №5064/6-16 не навів.

Не погодившись з такою відповіддю суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з позовом про:

- визнання протиправною бездіяльність щодо не прийняття рішення та оформлення наказом, не повідомлення відповідача про результати вирішення його клопотання із посиланням на закон та можливість оскарження дій та бездіяльності відповідача стосовно клопотання позивача про поновлення договору оренди від 11 квітня 2011 року, укладеного між позивачем та Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, стосовно строкового платного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в землях запасу державної власності на території Білухівської сільської ради, площею 14,26 га кадастровий НОМЕР_1 та договору оренди від 11 квітня 2011 року, укладеного між позивачем та Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, стосовно строкового платного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в землях запасу державної власності на території Білухівської сільської ради, площею 14,81 га кадастровий НОМЕР_2;

- зобов'язання прийняти наказ про поновлення договору оренди від 11 квітня 2011 року, укладеного між позивачем та Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, щодо строкового платного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в землях запасу державної власності на території Білухівської сільської ради, площею 14,26 га, на п'ять років кадастровий НОМЕР_1 та договору оренди від 11 квітня 2011 року, укладеного між позивачем та Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, щодо строкового платного користування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в землях запасу державної власності на території Білухівської сільської ради, площею 14,81 га, на п'ять років кадастровий НОМЕР_2 та повідомити позивача про прийняті рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року по справі №816/1397/16 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 04 липня 2016 року вих. №5064/6-16, щодо поновлення договорів оренди землі від 11 квітня 2011 року та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про поновлення договорів оренди землі від 11 квітня 2011 року з урахуванням висновків суду (а.с. 49-53).

Вищевказане рішення набрало законної сили 19 грудня 2016 року.

Позивач 11 травня 2017 року знову звернувся із клопотанням до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 14,26 га (а.с. 36).

До клопотання додано фотокопію договору оренди землі, витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку, проект договору оренди та виконавчий лист (а.с. 14-19, 37-44).

Листом від 16 травня 2017 року за вих. №5801/6-17, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило позивача, що клопотання стосовно поновлення договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 14,26 га ріллі, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області терміном на 7 років з орендною платою у розмірі 8% з урахуванням індексації розглянуто, разом з тим, законодавством передбачена передача земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для громадян та юридичних осіб через проведення земельних торгів у порядку статті 134 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, підстав для поновлення поданого договору оренди не вбачається, для отримання земельної ділянки в оренду рекомендовано звернутися у визначений законом спосіб (а.с. 46).

Позивач не погоджуючись із таким рішенням відповідача, звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є правомірними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Питання передачі в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності урегульовано Земельним кодексом України та Законом України "Про оренду землі".

Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина перша та друга статті 93 Земельного кодексу України)

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Згідно частини другої статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

З матеріалів справи судом встановлено, що строк дії договору оренди від 11 квітня 2011 року, укладеного між Карлівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1, закінчується 20 травня 2016 року.

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про поновлення договору оренди землі 11 квітня 2016 року, тобто за місяць до закінчення дії договору оренди.

Листом від 04 липня 2016 року вих. №5064/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для поновлення договорів оренди землі.

Вказана відмова вмотивована тим, що земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передаються громадянам та юридичним особам у користування шляхом проведення земельних торгів у порядку статті 134 Земельного кодексу України.

Разом з тим, як підтверджено матеріалами справи постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року по справі №816/1397/16 визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 04 липня 2016 року вих. №5064/6-16, щодо поновлення договорів оренди землі від 11 квітня 2011 року та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про поновлення договорів оренди землі від 11 квітня 2011 року з урахуванням висновків суду.

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області 16 травня 2017 року знову відмовилося поновляти договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 14,26 га ріллі, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області терміном на 7 років з орендною платою у розмірі 8% з урахуванням індексації розглянуто, з тих підстав, що законодавством передбачена передача земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для громадян та юридичних осіб через проведення земельних торгів у порядку статті 134 Земельного кодексу України.

Пунктом "а" частини третьої статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частиною першою статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, в силу положень абзацу двадцять другого частини другої згаданої статті, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі поновлення договорів оренди землі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неправомірність доводів відповідача щодо відсутності підстав для поновлення зазначеного вище договору оренди землі від 11 квітня 2011 року, що обумовлені посиланням на положення статті 134 Земельного кодексу України, адже в силу приписів частини другої згаданої статті процедура земельних торгів не застосовується у разі поновлення договорів оренди землі.

Підстави припинення переважного права на укладення договору оренди землі закріплене у частині четвертій статті 33 Закону України "Про оренду землі", згідно якої, при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Відповідно до частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

З аналізу частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі" слідує, що умова, за наявності якої договір вважається поновленим, щодо відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, є підставою припинення такого договору, лише в разі відсутності повідомлення орендаря про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк (лист-клопотання).

При цьому, за наявності такого повідомлення, згідно частини п'ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Аналогічні правові висновки зазначені в постанові Вищого адміністративного суду України від 24 листові 2014 року по справі К800/23275/14.

Клопотання позивача про поновлення договору оренди землі від 11 квітня 2016 року було розглянуто відповідачем, що свідчить про повідомлення орендарем ГУ Держгеокадастр у Полтавській області про намір скористатися переважним правом укладення договору оренди землі на новий строк.

Зазначені за результатом розгляду клопотання позивача підстави для відмови в поновленні договору оренди, не можуть розцінюватися, як заперечення орендодавця щодо поновлення договору оренди землі, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду, приписами частини другої статті 134 Земельного кодексу України процедура земельних торгів не застосовується у разі поновлення договорів оренди землі.

Відповідь Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 16 травня 2017 року №5801/6-17 не містить посилань на інші підстави для відмови у поновленні договорів оренди землі, окрім тих, правова оцінка яким надана судом вище.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність у спірних відносинах порушеного права позивача у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 16 травня 2017 року №5801/6-17, щодо поновлення договору оренди землі від 11 квітня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та Карлівською районною державною адміністрацією, кадастровий номер НОМЕР_1 обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області поновити договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення строком на сім років площею 14,26 га кадастровий номер НОМЕР_1, колегія суддів зазначає наступне.

В силу положень пункту 2 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 162 названого Кодексу, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, аналіз зазначених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідності їх відновлення.

Порушення права пов'язано з позбавленням особи можливості здійснювати (реалізувати) свої права повністю або частково, що є підставою для звернення такої особи за захистом своїх прав до суду із застосуванням відповідних способів захисту.

Зміст поняття "охоронюваний законом інтерес" розкрито у Рішенні Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року у справі №1-10/2004, відповідно до якого дане поняття потрібно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії 12 травня 2004 року, передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов'язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов'язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов'язок розв'язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частин першої, другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Щодо доводів відповідача про те, що вчинення дій з поновлення договорів оренди землі є дискреційним повноваженням Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, а тому суд не може втручатись у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень, колегія суддів зазначає наступне.

Дискреційними є повноваження державних органів обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку, дійсно, суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде легітимним (законним).

У спірних відносинах дискреційне повноваження відповідача полягає у наявності в останнього обов'язку розглянути клопотання орендаря про поновлення договору оренди землі.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У свою чергу, в силу положень частини дев'ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі", відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Наведене є підставою для висновку, що ефективним засобом захисту і відновлення порушених прав та інтересів позивача у спірних відносинах буде саме визнання протиправною відмови в поновленні договору оренди та зобов'язання відповідача поновити дію договору оренди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області поновити договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення строком на сім років площею 14,26 га кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2017р. по справі № 816/1026/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 27.10.2017 р.