Справа № 623/330/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 р. Справа № 623/330/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Русанової В.Б., Курило Л.В.

при секретарі Дудка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.08.2017р. по справі № 623/330/17

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області

третя особа Відкрите акціонерне товариство «Ізюмський тепловозоремонтний завод»

про визнання рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради незаконним та його скасування та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0353 від 01.07.2014 р. «Про скасування рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 25.09.2013 р. № 0712 «Про визнання квартири АДРЕСА_1 службовою»; зобов'язати Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Ізюм квартиру АДРЕСА_2 та виключити її із службового фонду.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.08.2017р. по справі № 623/330/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.08.2017р. по справі № 623/330/17 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Арбітражний керуючий - ліквідатор ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» Саутенко С.О. в особі подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач письмові заперечення на апеляційну скаргу не подав.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом (розпорядженням) ВАТ «ІТРЗ» № 17/К-пр. від 26.04.2012 р. «Про прийом на роботу» на посаду контрольного майстра ВТК заводоуправління прийнятий ОСОБА_1.

Наказом ВАТ «ІТРЗ» № 35/к-пер від 22.07.2013 р. «Про переведення працівника на іншу посаду» переведено ОСОБА_1, майстра контрольного ВТК заводоуправління, на посаду двірника адміністративної будівлі заводоуправління з оплатою згідно із штатним розкладом (а.с. 19).

Постановою господарського суду Харківської області від 03.12.2014 р. по справі № Б-39/02-09 ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» є державною власністю, органом управління якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 550-р «Про передачу Харківській облдержадміністрації повноважень з управління корпоративними правами держави щодо ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» є Харківська обласна державна адміністрація.

Також судом першої інстанції встановлено, що ВАТ «ІТРЗ» є власником трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: 64300, АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 14.06.2004 р. та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкту № 55277108 від 16.03.2016 р. Квартира придбана ВАТ «ІТРЗ» за відплатним договором купівлі-продажу за сорок тисяч гривень, віднесена до основних фондів та обліковується на балансі ВАТ «ІТРЗ (а.с. 18).

На підставі звернення керуючого санацією , виконавчим комітетом Ізюмської міської ради 25.09.2013 р. прийнято рішення № 07/12 про визнання трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, службовою.

Також, судом встановлено, що 25.12.2013 р. рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 25.12.2013 р. № 0921 за клопотанням керуючого санацією ВАТ «ІТРЗ» Костюка О.Г. цю квартиру було надано ОСОБА_1, склад сім'ї - 3 особи, з видачею службового ордеру на вказане приміщення (а.с. 35), а 13.01.2014 р. Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради на ім'я ОСОБА_1 у складі сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видано службовий ордер на житлове приміщення: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № НОМЕР_1 (а.с. 11).

Разом з тим, 01.07.2014 р. рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради за клопотанням керуючого санацією рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 25.09.2013 р. № 07/12 «Про визнання квартири АДРЕСА_1 службовою» було скасоване (а.с. 37).

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, щодо відсутності правових підстав для визнання квартири службовою, а тому виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області правомірно скасував власне рішення щодо визнання квартири службовою, яка знаходиться в ліквідаційній масі та не може бути передана до комунальної власності територіальній громаді міста Ізюм.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що постановою господарського суду Харківської області від 03.12.2014 р. по справі № Б-39/02-09 ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» (, адреса: 64300, м. Ізюм. Харківської обл., в'їзд Ювілейний, визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Під час здійснення ліквідаційної процедури ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» ліквідатором було встановлено, що 14.06.2004 р. між ВАТ «ІТРЗ» та гр. ОСОБА_8, гр. ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. згідно якого ВАТ «ІТРЗ» набуло у власність вищенаведене майно.

Також судовим розглядом встановлено, що 13.01.2014 р. Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради на ім'я ОСОБА_1 у складі сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видано службовий ордер на житлове приміщення: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м № НОМЕР_1, але 01.07.2014 р. рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради за клопотанням арбітражного керуючого Костюка О.Г. вирішено скасувати рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 25.09.2013 р. № 0712 «Про визнання квартири АДРЕСА_1 службовою».

Під час здійснення ліквідаційної процедури ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» ліквідатором було встановлено, що квартирі АДРЕСА_1 було незаконно надано статус службової та видано громадянину ОСОБА_1 та членам його сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у зв'язку з чим 08.04.2016 р. арбітражний керуючий, ліквідатор ВАТ «ІТРЗ» звернувся до господарського суду Харківської області з заявою про визнання недійсним ордеру на нежитлове приміщення.

Заява обґрунтована тим, що під час виконання арбітражним керуючим Костюком О.Г. повноважень керуючого санацією ВАТ «ІТРЗ», останнім були перевищені повноваження в частинні одноособового прийняття рішення щодо розпорядження державним майном - квартирою АДРЕСА_1 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. шляхом визнання останньої службовою та надання даного майна особі, яка фактично не працювала на ВАТ «ІТРЗ», не проживала за місцем розташування підприємства та не потребувала поліпшення житлових умов.

На підставі цього, ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2016 р. прийнято та призначено заяву ліквідатора про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення № НОМЕР_1 від 13.01.2014 р. та залучено до участі у справі Ізюмську міську раду та ОСОБА_1 Заборонено Ізюмській міській раді вчиняти будь-які дії щодо прийому- передачі до комунальної власності територіальної громади квартири АДРЕСА_1, до розгляду відповідної заяви по суті

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.06.2016 р. по справі № Б-39/02-09 визнано недійсним ордер на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № НОМЕР_1 від 13.01.2014 р.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що підставою для скасування рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 25.09.2013 р. № 0712 «Про визнання квартири АДРЕСА_1 службовою» слугувало клопотання керуючого санацією ВАТ «ХТРЗ» щодо скасування рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 25.09.2013 р. № 0712. При цьому, відповідач по справі при прийнятті вказаного рішення зазначив, що він керується ст. 118 ЖК України та ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Таким чином, приписами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначене право відповідача визначати статус спірного житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЖК України, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

На підставі звернення керуючого санацією Костюка О.Г., виконавчим комітетом Ізюмської міської ради 25.09.2013 р. було прийняте рішення № 07/12 про визнання трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, службовою, у зв'язку з чим, 25.12.2013 р. рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 25.12.2013 р. № 0921 за клопотанням керуючого санацією ВАТ «ІТРЗ» Костюка О.Г. цю квартиру було надано ОСОБА_1, склад сім'ї - 3 особи, з видачею службового ордеру на вказане приміщення (а.с. 35), а 13.01.2014 р.

Також виконавчим комітетом Ізюмської міської ради на ім'я ОСОБА_1 у складі сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видано службовий ордер на житлове приміщення: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № НОМЕР_1 (а.с. 11).

З наведеного вбачається, що рішення відповідача № 07/12 від 25.09.2013 р. про визнання трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, службовою, реалізоване шляхом передачі цієї квартири у користування позивачу по справі та шляхом видачі ордеру на житлове приміщення.

Колегія суддів зазначає, що у п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначається, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у містах (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію.

У п. 4 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 зазначено, що в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України, в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (п. 5 зазначеного рішення Конституційного Суду України).

Таким чином, оскільки на підставі рішення відповідача № 07/12 від 25.09.2013 р. про визнання трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, службовою, виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкт цих правовідносин (позивач по справі) заперечує проти їх зміни чи припинення, у відповідача було відсутнє повноваження на скасування попередньо прийнятого ним ненормативного акту.

При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.06.2016 р. у справі № Б-39/02-09, визнано недійсним ордер на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № НОМЕР_1 від 13.01.2014 р. є безпідставним, оскільки на момент скасування виконкомом рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 25.09.2013 р. № 0712 «Про визнання квартири АДРЕСА_1 службовою» вказаного рішення суду не існувало.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Що стосується вимоги позивача щодо зобов'язання Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Ізюм квартиру АДРЕСА_2 та виключити її із службового фонду, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій затверджений Постановою КМУ № 891 від 06.11.1995 р. (далі - Порядок № 891).

Відповідно до п. п. 4, 5, якщо житловий будинок перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні кількох державних підприємств, установ та організацій, з яких хоча б одна зазнала банкрутства, змінила форму власності або ліквідована, всі частини житлового будинку можуть бути передані в комунальну власність одночасно у разі згоди інших підприємств, установ та організацій. У разі відсутності такої згоди у комунальну власність передається лише та частина будинку, що перебувала у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємства, установи та організації, яка зазнала банкрутства, змінила форму власності або ліквідована. Передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомом відповідної Ради.

Таким чином, приписами законодавства України визначено відповідний порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду і вирішення цього питання провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомом відповідної Ради.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судовому захисту підлягає не лише порушене право, а й порушений інтерес. В свою чергу, інтересом фізичної особи у сфері публічно-правових відносин слід розуміти не будь-який інтерес, а правовий, тобто такий, що може бути об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення потреб фізичних осіб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р., поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Вирішення питання щодо прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Ізюм квартири № 11 належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р., під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 р. по справі № 21-87а13.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Оскільки вирішення питання щодо передачі житлового відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, у адміністративного суду відсутні повноваження втручатися у вирішення питань, які належать до виключної компетенції іншого органу, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що постанова Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.08.2017р. по справі № 623/330/17 прийнята з порушенням норм матеріального права, вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.08.2017р. по справі № 623/330/17 - задовольнити частково.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.08.2017р. по справі № 623/330/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0353 від 01.07.2014 р. «Про скасування рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 25.09.2013 р. № 0712 «Про визнання квартири АДРЕСА_1 службовою»

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Русанова В.Б. Курило Л.В.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24.10.2017 року.