Справа № 638/4945/17
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/4945/17
Провадження № 2-а/638/371/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Хайкіна В. М.

при секретарі Шульзі К. І.

з участю судового розпорядника Зміївської О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора з охорони навколишнього природного середовища Харківської області Жернової Юлії Іванівни про скасування акту №43/01-04/02-09 від 07.02.2017 року перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до інспектора з охорони навколишнього природного середовища Харківської області Жернової Юлії Іванівни про скасування акту №43/01-04/02-09 від 07.02.2017 року перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.02.2017 року відповідачем було проведено планову перевірку ТОВ ВКП «K. I. T. LTD» за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського,5, за наслідками якої складно акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №43/01-04/02-09 від 07.02.2017 року. В подальшому інспектором Жерновою Ю. І. було направлено припис від 15.02.2017 року за №02-25-11. 21.02.2017 року Державною екологічною інспекцією у Харківській області було подано адміністративний позов до Харківського окружного адміністративного суду про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до ТОВ ВКП «K. I. T. LTD» у вигляді повного зупинення роботи джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. 21.03.2017 року державним інспектором було складено постанову про накладення адміністративного стягнення №02-26-49 від 21.03.2017 року та протокол №000028 від 21.03.2017 року, згідно якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. 00 коп. за порушення, передбачене статтею 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та статтею 17 Закону України «Про відходи». В ході перевірки державному інспектору Жерновій Ю. І. було надано для огляду та в подальшому на її вимогу копію дозволу №-799 від 14.02.2014 року на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, який надано на 5 (п'ять) років, до 14.02.2019 року. Вказані вище документи вказують на хибність висновків відповідача щодо вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 78 КУпАП. Формалізація звітів про проведення інвентаризації відходів та окремий порядок проведення їх інвентаризації чинним законодавством не передбачений, не передбачено також окремі порядки щодо реєстрації та погодження результатів інвентаризації. Просить суд позов задовольнити, скасувати акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №43/01-04/02-09 від 07.02.2017 року; скасувати припис від 15.02.2017 року за №02-25-11; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №02-26-49 від 21.03.2017 року; скасувати протокол №000028 від 21.03.2017 року про адміністративне правопорушення.

Позивач - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином.

Відповідач - інспектор з охорони навколишнього природного середовища Харківської області Жернова Юлія Іванівна в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала.

Відповідно до частини 4 статті 128 КАС України, неявка відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, не перешкоджає розгляду справи та винесенню рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши доводи позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно частини 1 статті 242-1 КУпАП, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 47 - 50, 52 - 53-1, 53-3 - 54, 59 - 77-1, статтею 78 (крім порушень санітарних норм), статтями 78-1 - 79, статтями 80-83 (крім порушень санітарних норм), частинами першою і третьою статті 85, статтями 86-1, 87, статтею 89 (щодо диких тварин), статтею 90-1 (крім порушень санітарних норм), статтями 91-1 - 91-4, статтею 95 (крім порушень санітарних норм та норм ядерної безпеки), статтею 153, статтею 167 (щодо реалізації нафтопродуктів, екологічні показники яких не відповідають вимогам стандартів, норм та правил) і статтею 188-5 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 4.3 Положення про державну екологічну інспекцію в АРК, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства Екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 року №429, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань складає протоколи про адміністративні правопорушення та розглядає справи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення у випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 6 Положення Держекоінспекція має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження, та у відповідності до п.6.17., мас право вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

У відповідності до вимог до п. 3 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) господарської діяльності» №877-V планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб'єкта господарювання, встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 78, статтею 82 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина 1 статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина 2 статті 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина 1 статті 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

У частині першій статті 277 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

За матеріалами справи судом встановлено, що з 07.02.2017 року по 13.02.2017 року у ТОВ ВКП «K. I. T. LTD» за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, 5, працівниками Державної екологічної інспекції у Харківській області була проведена перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, результати якої оформлені актом №43/01-04/02-09 (а. с. 14-30).

Згідно з викладеними у даному акті судженнями суб'єкта владних повноважень наданий до перевірки дозвіл №-799 від 14.02.2014 року (термін дії до 14.02.2019 року) не покриває викидів від шести верстатів, які розташовані на дільниці пакування; трьох коптилень, які розташовані на ділянці коптильні; однієї сушильної шафи, яка розташована в приміщенні лабораторії.

Між тим, у ході розгляду справи судом з'ясовано, що перелічене обладнання було введено в експлуатацію до моменту одержання суб'єктом господарювання названого дозволу.

Суд звертає увагу, що стверджуючи про порушення позивачем вимог законодавства з питання охорони атмосферного повітря, суб'єкт владних повноважень у ході проведення контрольного заходу не забезпечив реалізації управлінської функції контролю у спосіб здійснення замірів фактичних викидів.

Окрім того, судом встановлено, що в порушення зазначених норм закону, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Харківської області Жерновою Ю. І. при складанні протоколу №000028 від 21.03.2017 року та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, за вчинення відповідних адміністративних правопорушень від 21.03.2017 року, були допущені грубі порушення вищевказаних приписів КУпАП, а саме: не було вказано місце складання протоколу; в протоколі не вказано конкретне місце вчинення ОСОБА_2 правопорушень; в протоколі та постанові зазначено декілька адміністративних правопорушень, у вчиненні яких звинувачують ОСОБА_2, однак не викладено в повному обсязі місце, дата та час вчинення і суть кожного з них; будь яких об'єктивних даних, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2, вказаних правопорушень, в протоколі та постанові не наведені, між тим, як вказані у протоколі та постанові відповідні норми КУпАП є бланкетними, тому потребують посилання на конкретні нормативні акти, які були порушені.

Також, в судовому засіданні встановлено, що протокол про вчинення ОСОБА_2 вказаних правопорушень був складений не на місці та не в день виявлення правопорушень, а через деякий час після проведення відповідних перевірок, що також є порушенням норм КУпАП.

З матеріалів адміністративної справи вбачається те, що протокол про вчинення ОСОБА_4 вказаних правопорушень та розгляд складеного протоколу з прийняттям відповідного рішення у вигляді постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, був складений та розглянутий одночасно в один день, при цьому розгляд протоколу був проведений безпосередньо після його складення.

Вказана обставина на думку суду становила перешкоду ОСОБА_2 для здійснення нею в повному обсязі наданих їй статтею 268 КУпАП прав, зокрема останння була позбавлена права на ознайомлення з матеріалами справи та надання доказів на свій захист, права заявляти клопотання, користуватися при розгляді справи послугами адвоката.

Також суд зазначає, що правовідносини у галузі охорони навколишнього природного середовища, зокрема, атмосферного повітря, у томі числі запобігання і ліквідації негативноговпливу господарської діяльності на навколишнє природне середовище, унормовані ст. ст. 13, 50 Конституції України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», Законом України «Про охорону атмосферного повітря», Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положенням про Державну екологічну інспекцію України (затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 454/2011).

За визначенням статті 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» джерело викиду - об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Відповідно до статті 10 цього закону, підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік; заздалегідь розробляти спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і вживати заходів для ліквідації причин, наслідків забруднення атмосферного повітря; забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок; забезпечувати розроблення методик виконання вимірювань, що враховують специфічні умови викиду забруднюючих речовин; використовувати метрологічно атестовані методики виконання вимірювань і повірені засоби вимірювальної техніки для визначення параметрів газопилового потоку і концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та викидах стаціонарних і пересувних джерел; здійснювати контроль за проектуванням, будівництвом і експлуатацією споруд, устаткування та апаратури для очищення газопилового потоку від забруднюючих речовин і зниження впливу фізичних та біологічних факторів, оснащення їх засобами вимірювальної техніки, необхідними для постійного контролю за ефективністю очищення, дотриманням нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів та інших вимог законодавства в галузі охорони атмосферного повітря; своєчасно і в повному обсязі сплачувати екологічний податок.

Проаналізувавши положення чинних актів законодавства з питань захисту атмосферного повітря, суд дійшов висновку, що законодавець не сформулював виключного переліку джерел викидів. На думку суду, вказане обумовлено об'єктивною неможливістю передбачити наперед технологічні процедури та пристрої, котрі можуть бути задіяні у виробничих процесах.

Натомість законодавець у приписах статті 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» навів ознаки забруднення атмосферного повітря (як змінення складу і властивостей атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в ньому фізичних, біологічних факторів і (або) хімічних сполук, що можуть несприятливо впливати на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища), а також забруднюючої речовини (як речовини хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища), що у поєднанні з викладеним у цій же статті визначенням джерела викидів, дає всі підстави для висновку про те, що як джерело викиду може бути кваліфікована будь яка річ (у розумінні ст.179 Цивільного кодексу України), існування (функціонування) якої не відкидає беззаперечно зміну стану атмосферного повітря внаслідок надходження фізично та хімічно непритаманних повітрю (за звичайних умов) речовин.

Суд бере до уваги також і приписи Постанови Кабінету міністрів України від 29.09.2001 року №1598, якою затверджено Перелік найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, та Інструкції про зміст та порядок складання звіту про проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві (затверджено наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 10.02.1995р. №7, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.1995 року за №61/597.

З урахуванням покладеного законодавцем на суб'єкта господарювання обов'язку проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві суд вважає, що саме суб'єкт господарювання обтяжений обов'язком довести той факт, що будь-який пристрій, обладнання, устаткування, інша аналогічна річ тощо або не є джерелом викидів, або не вимагає одержання відповідного дозволу на експлуатацію з інших причин.

Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу,а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів. Між тим, на підтвердження встановленого в постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення ОСОБА_2 статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та статті 17 Закону України «Про відходи», передбачених статтею 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, окрім адміністративного протоколу, відповідачем не надано.

При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, незважаючи на не згоду позивача з вчиненням ним адміністративного правопорушення, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вищезазначених законодавчих положень, що суперечить вимогам статті 251 КУпАП.

Матеріали справи не містять доказів правопорушення з боку позивача, яка, у свою чергу, будь-які порушення зі свого боку заперечує, а можливість зібрання таких доказів втрачена. Водночас, в постанові не зазначено жодних підстав, з яких інспектором не було прийнято до уваги та відхилено пояснення ОСОБА_2 Разом з тим, позивач зазначив, що йому не дали можливості реалізувати свої права, передбачені чинним законодавством, а саме був позбавлений права на захист та інших процесуальних прав.

Відповідно до статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову,

Оцінюючи здобуті докази в їх сукупності за правилами статті 86 КАС України, суд відзначає, що суб'єкт владних повноважень у ході розгляду справи не довів поза розумним сумнівом наявності тих порушень, котрі викладені у складеному суб'єктом владних повноважень акті перевірки. Натомість суб'єкт господарювання подав докази на підтвердження факту відсутності шкоди від виробничої діяльності підприємства атмосферному повітрю, які залишились не спростованими з боку органу управління (контролю). Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано ні заперечень до позову, ні жодного доказу в обґрунтування законності винесеної постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ст. 82 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині складання протоколу про адміністративне правопорушення №000028 від 21.03.2017 року дії інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Харківській області Жернової Юлії Іванівни є протиправними, тобто здійсненими з порушенням вимог діючого законодавства, водночас суд розглядає позов в заявлених межах, не може скасувати протокол про адміністративне правопорушення, а тим більше акт перевірки чи припис, але вбачає всі підстави для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 21.03.2017 року №02-26-49, як такої, що винесена на підставі протоколу від 21.03.2017 року, укладеного з порушенням вимог законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до інспектора з охорони навколишнього природного середовища Харківської області Жернової Юлії Іванівни про скасування акту №43/01-04/02-09 від 07.02.2017 року перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства підлягає задоволенню у повному обсязі, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 99-103, 128, 159-163 КАС України, ст. 279, 280 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора з охорони навколишнього природного середовища Харківської області Жернової Юлії Іванівни про скасування акту №43/01-04/02-09 від 07.02.2017 року перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №02-26-49 від 21.03.2017 року про застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. відносно ОСОБА_2.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за частиною 1 статті 78, статтею 82 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова у відповідності із Рішенням Конституційного суду України від 08.04.2015 року (№3-рп/2015) підлягає оскарженню до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий: