Справа № 748/1755/17
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 748/1755/17 Головуючий у 1-й інстанції: Хоменко Л.В. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Бужак Н.П., Троян Н.М.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві (без фіксування технічними засобами) апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації (далі - Відповідач) про визнання Позивача як особу, залучену до складу формувань Цивільної оборони, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, згідно п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; визнання протиправними дії Відповідача щодо невизнання встановлених судом обставин при виконанні рішення Київського апеляційного адміністративного суду по справі №748/2/17 від 13 березня 2017 року; визнання висновку Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області за підписом начальника Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації №01/2116 від 04 квітня 2017 року неправомірним; зобов'язання Відповідача встановити Позивачу статус інваліда війни 3 групи та видати посвідчення встановленого зразка згідно з п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено частково:

визнано дії Управління соціального захисту населення Чернігівської державної адміністрації Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення інваліда війни протиправними;

зобов'язано Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення інваліда війни з урахуванням висновків суду. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Також, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В апеляційних скаргах апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч.6 ст.12 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не визнана обов'язковою, колегія суддів відповідно до ч.4 ст.196 КАС України вважає можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно з ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач у період з 21 листопада 1993 року по 07 лютого 2007 року перебував на службі у ВПЧ17 та ДПЧ2 у званні старшого прапорщика внутрішньої служби по охороні ДПС «Чорнобильська АЕС» на посаді командира відділення.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується дублікатом посвідчення Серії НОМЕР_1, виданого Чернігівською обласною державною адміністрацією.

Згідно з вкладкою НОМЕР_2 до вказаного посвідчення ОСОБА_2 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВБ №032365 від 18 травня 2017 року Позивачу встановлено IІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи до 18 травня 2020 року.

При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року у справі №748/2/17 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2017 року скасовано; прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у видачі посвідчення інваліда війни; зобов'язано Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації переглянути рішення про відмову у видачі ОСОБА_2 на його ім'я посвідчення інваліда війни встановленого зразка та прийняти рішення згідно законодавчих актів України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року Відповідач листом від 04 квітня 2017 року №01/2116 повідомив Позивача про відсутність підстав для у наданні статусу інваліда війни за відсутності законних підстав, оскільки для отримання статусу інваліда війни необхідно підтвердити інвалідність, отриману внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а не з наслідками Чорнобильської катастрофи у період проходження служби в ОВС.

Статтею 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Згідно з положеннями ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни належать також інваліди з числа, зокрема, військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

Отже, зі змісту вказаної норми Закону вбачається, що підставою для віднесення осіб до інвалідів війни є отримання інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

З довідки від 16 вересня 2014 року №25 за формою, затвердженою Постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях №122 від 09.03.1988 року вбачається, що Позивач був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року за № 497-378 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 05 червня 1986 року №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 і постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальних питань від 09 березня 1988 року № 122, з 21 листопада 1993 року по 07 лютого 2007 року.

Час вказаної праці зараховується до стажу при призначенні пенсії до 1 січня 1988 року у потрійному розмірі, а у 1988-2007 роках у полуторному розмірі.

Позивачем надано витяг із послужного списку особової справи про проходження служби в МВС, МНС та копію маршрутного листа від 10.07.2007 року №9/0/3830 в якому зокрема зазначено, що ОСОБА_2 дійсно приймав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився в 30-км зоні відчуження ЧАЕС.

Колегія суддів звертає увагу, що питання належності особи до інваліда війни відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпосередньо пов'язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з ст.18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Підстави та порядок надання посвідчень ветеранам війни регулюються Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (далі - Положення №302).

За приписами п.2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до п.10 Положення №302 посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки МСЕК про групу та причину інвалідності.

Згідно з ст.11 Закону України «Про Цивільну оборону України» невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.12 Закону України «Про Цивільну оборону України» визначено, що для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги у частині визнання Позивача особою, залученою до складу формувань Цивільної оборони, яка стала інвалідом в наслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи згідно п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобов'язання Відповідача встановити статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни не підлягають задоволенню.

Зокрема, щодо позовних вимог про встановлення Позивачу статусу інваліда війни та видачі на його ім'я відповідного посвідчення інваліда війни, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Адміністративний суду не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 КАС України , критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним та достатнім способом захисту порушеного права Позивача в даному випадку буде зобов'язання Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Бужак Н.П.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 26 жовтня 2017 року.