Справа № 814/2032/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2032/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2017 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібозавод №1" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібозавод №1" звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2016 № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібозавод №1" не допускало порушень податкового законодавства, всі угоди, укладені з його контрагентами є реальними, оскільки підтверджені первинними документами, а тому позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2017 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібозавод №1" задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.04.2016 року № НОМЕР_1.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Державна податкова інспекція у Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, представник позивача не заперечував щодо розгляду справи за його відсутністю, апелянт в судове засідання не зявився, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Також апелянтом заявлено клопотання про заміну сторони відповідача по справі, оскільки відповідно до наказу ДФС України від 25.01.17 №39 ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області було перейменовано на ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області.

Відповідно до ст. 55 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином судова колегія вважає за можливе, з урахуванням вищенаведеного, замінити ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області на ДПІ в Інгульському районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області.

З матеріалів справи встановлено, актом від 05.04.2016 № 144/14-02014-02/376844650 про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань правомірності формування витрат та податкового кредиту по взаємовідносинах з ПП «ОРІМ», ПП «ІНТЕР-ПАРС», ПП «ПАНАС» встановлено порушення п.198.1,п.198.2,п.198.6 ст.198 ПК України в результаті чого занижено суму податку на додану вартість в сумі 73584 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем були прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.04.2016р. № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 73584 грн. основного зобовязання та 36792 грн. штрафні (фінансові) санкції.

В ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини між ТОВ «Миколаївській хлібзавод №1» та ПП «ОРІМ», які відбувались на підставі договору про виконання маркетингових послуг № 564 від 01.01.2015р., відповідно до додатку № 1 до договору ПП «ОРІМ» зобовязався виконати наступні послуги: проведення телефонного опитування респондентів, проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, визначення обсягу продаж товарів у торгівельних точках у грошовому виразі та кількісному виразі, що брали участь у дослідженні. ПП «ОРІМ» виписало на адресу позивача за лютий-березень 2015 акти здачі-прийняття робіт від 28.02.2015р., 31.02.2015р. та податкові накладні на загальну суму 263470 грн. До перевірки надані звіти про проведення маркетингового дослідження по кожному найменуванню послуги, зазначеної у актах прийому передачі та додаткових угодах до договору.

Перевіряючи дійшли висновку, що позивачем документально оформлено господарські операції з придбання маркетингових послуг за відсутністю факту їх реального здійснення, оскільки неможливо їх виконання ПП «ОРІМ» наявними трудовими ресурсами, враховуючи незначну кількість працівників. Звіти про проведення маркетингових послуг містять декларативну інформацію, що не може бути використана позивачем у господарській діяльності.

Взаємовідносини позивача з ПП «ІНТЕР-ПАРС» відбувались на підставі договору поставки № 02/03-15 від 02.03.2015р., за умовами якого ПП «ІНТЕР-ПАРС» зобовязувався передати, а позивач оплатити товар-виноград сушений (кишмиш). ПП «ІНТЕР-ПАРС» на адресу позивача виписав податкові накладні, видаткові накладні від 04.03.2015р., 05.03.2015р., 31.03.2015р. Позивач оплатив товар у безготівковій формі.

Згідно надано пояснення позивача транспортування винограду сушеного здійснювалось ТОВ «Нова пошта» та надано акт здачі-прийняття робіт(надання послуг). Також позивачем оформлені прибуткові накладні від 05.03.2015р. та 02.04.2015р.

Відповідач в акті перевірки зазначає, що позивач неправомірно відніс до складу податкового кредиту суми ПДВ унаслідок документального оформлення нереальної господарської операції з придбання у ПП «ІНТЕР-ПАРС» винограду сушеного.

Взаємовідносини позивача з ПП» Панас» відбулись на підставі договору на виконання робіт з обслуговування технологічного обладнання № 38 від 02.02.2015.

ПП «Панас» на адресу позивача в березні 2015 виписало податкову та видаткову накладну на загальну суму 61189,37 грн. на придбання люльки для тестових заготовок. До перевірки надано товарно-транспортну накладну на перевезення товару № 30/03 від 30.03.2015р., при цьому розрахунки відбулись у безготівковій формі.

На запит Ленінської ДПІ позивач надав пояснення, що у березні 2015р. ПП «Панас» здійснював постачання обладнання (люльок для тістових заготовок).

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій позивача з ПП «Панас» з отримання товарно-матеріальних цінностей, оскільки не підтверджено придбання ПП «Панас» у ТОВ «Інфолайнюрсервіс» люльок для тістових заготовок.

Задовольняючи позовні вимоги судом було зазначено, що надані позивачем первинні документи свідчать, що угоди, які були укладені між позивачем та ПП «ОРІМ», ПП «ІНТЕР-ПАРС», ПП «ПАНАС» спрямовані на реальність господарських операцій.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, на ряду з іншим, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу вказаних норм вбачається, що визначальними умовами формування платником податкового кредиту з ПДВ, окрім інших, є наявність належним чином оформлених первинних документів, та зв'язок господарських операцій, на підтвердження яких складаються вказані первинні документи, з господарською діяльністю такого платника.

Як вбачається з акту перевірки висновки апелянта щодо заниження податку на додану вартість у загальній сумі 73584 грн. ґрунтуються на позиції, що ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» включено до складу податкового кредиту з ПДВ суми вартості товарів та послуг отриманих від ПП «ОРІМ», ПП «ІНТЕР-ПАРС», ПП «ПАНАС», по яких ДПІ не підтверджено реальність здійснення господарських операцій.

З цього приводу судова колегія вважає за необхідне зазначити, що позивачем по контрагенту ПП «ОРІМ» наданий договір виконання маркетингових послуг від 01.01.2015р. №564 та звіти про проведення кількісного маркетингового дослідження у формі польового анкетування, визначення відносної динаміки продажу.

Також апелянт зазначає, що надані до перевірки документи не містять інформацію та позивачем не надано жодних доводів щодо економічної вимоги та взагалі призначення вищезазначеної інформації.

Однак в матеріалах справи наявні надані позивачем документи по контрагенту ПП «ОРІМ»: договір № 564 від 01.01.2015р. з додатками, акти наданих послуг від 28.02.2015р. № 021428 та від 32.03.2015р. № 030028, звіти про проведення маркетингові дослідження за литий-березень 2015р., платіжні доручення акти звірки, податкові накладні від 28.02.2015р. №1262, від 31.03.2015р. № 2117.

До того ж, позивач надав звіти щодо вивчення та практичного застосування наслідків та результатів маркетингових досліджень, проведених ПП «ОРІМ» в лютому 2015р. та березні 2015р.

Також позивачем на обґрунтування своєї позиції стосовно необхідності придбання маркетингових досліджень, проведених ПП «ОРІМ» в м. Кривий Ріг та м. Дніпродзержинськ надано товарно-транспортні накладні, які свідчать про реалізацію своєї продукції саме в цих містах України

Щодо доводів апеляційної скарги по контрагенту ПП «Інтер-Парс», що позивач неправомірно відніс до складу податкового кредиту суми ПДВ внаслідок документального оформлення нереальної господарської операції з придбання у ПП «ІНТЕР-ПАРС» винограду сушеного слід зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що по контрагенту ПП «Інтер-Парс» позивач надав договір № 02/03-15 від 02.03.2015р., платіжні доручення, видаткові накладні від 04.03.2015р., від 05.03.2015р., 31.03.2015р. на придбання винограду сушеного, прибуткові накладні, податкові накладні, копія звіту про рух та залишки за березень-квітень 2015р., звіт по хлібобулочному цеху за березень-квітень 2015 року. Зазначена продукція була використана позивачем у воїй основній діяльності під час виготовлення хлібо-булочної продукції.

Також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апляційної інстанції доводи апелянта про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з ПП «Панас» з отримання товарно-матеріальних цінностей (люльок для тістових заготовок).

Так, по контрагенту ПП «Панас» позивач надав договір від 02.02.2015р. № 38 на виконання робіт з обслуговування технологічного обладнання, платіжні доручення, видаткову накладну на придбання люльок для тістових заготовок, податкову накладну від 05.03.2015р. № 17, товарно-транспортну накладну від 30.03.2015р. № 30/03, прибуткову накладну № 484326 від 31.03.2015р., вимогу № 484775 від 12.05.2015р., акт встановлення від 29.05.2015р., акт перевірки наявності товарно-матеріальних цінностей на 01.12.2015р.

Також під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що договір на придбавання 92 люльок для тістових заготовок між позивачем та ПП «Панас» не укладався. Замовлення люльок було здійснено не на підставі договору від 02.02.2015 року № 38, а на підставі рахунку-фактури від 26.02.105 року № СФ-000019, на який є посилання у платіжному дорученні від 05.03.2015р. з ПП «Панас» та у ТТН від 30.03.2015р. є посилання на первинні документи від 31.03.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.9 закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що наведена первинна документація є належним та допустимим доказом реальності господарських правовідносин позивача з контрагентом, а протилежного під час провадження в судах першої та апеляційної інстанцій представниками відповідача доведено не було.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене у сукупності, та оскільки договори позивача з контрагентом в судовому порядку недійсними не визнавалися, підстав для визнання їх нечинними із суті та форми не вбачається, сторони мали на меті створення реальних правових наслідків, що підтверджується первинними документами, а податкові накладні складені у відповідності до положень ПК України з зазначенням всіх необхідних реквізитів та в установленому законом порядку недійсними не визнавались, колегія суддів приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем сум ПДВ до складу податкового кредиту по взаємовідносинам з вказаним суб'єктом господарської діяльності.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що первинні документи, угоди, які були укладені між позивачем та його контрагентами ПП «ОРІМ», ПП «ІНТЕР-ПАРС», ПП «ПАНАС» були спрямовані на реальне настання наслідків, виконані сторонами в повному обсязі та відповідають положенням господарського та податкового законодавства, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку. Товар та послуги, які придбавалися позивачем притаманні його господарській діяльності та використовувалися ним для здійснення виробництва, тому формування позивачем податкового кредиту за результатами господарської діяльності з контрагентами, зазначеними в акті перевірки, є правомірними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що платник податків не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність (протиправні) своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки виключно для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат та формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Податковим законодавством України не поставлено в залежність право на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб, в тому числі і контрагента платника податків, зокрема, внаслідок виявлення порушень чинного законодавства при укладанні правочинів контрагентом позивача та іншими суб'єктами господарювання. Тобто, якщо суб'єкт господарювання не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, надання податкової звітності або інших вимог чинного законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки виключно щодо цієї особи. Вказані положення, також, узгоджуються зі змістом статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібозавод №1" про скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2016р. № НОМЕР_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в запереченнях до адміністративного позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Інгульському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик