Справа № 826/19038/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бєлової Л.В.,

Парінова А.Б.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Київської міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби України та просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 27 травня 2013 року №100250000/2013/500269/2, №100250000/2013/500270/2 та №100250000/2013/500271/2, від 28 травня 2013 року №100250000/2013/500278/2 та №100250000/2013/500279/2, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/500031/2 та №100250000/2013/500035/2, від 26 червня 2013 року №100250000/2013/500048/2.

Справа неодноразово переглядалась судами різних інстанцій.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що митним органом правомірно було проведено коригування заявленої митної вартості ввезених позивачем товарів.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 08 лютого 2010 року між позивачем (покупець) та Danish Crown, Данія (продавець) укладено контракт №182, за умовами якого продавець зобов'язався продати, а покупець - придбати продукцію (товар), в асортименті, кількості, за цінами та згідно з інвойсами, які є невід'ємною частиною контракту. Сторонами також були підписані додаткові угоди від 02 березня 2010 року, від 22 серпня 2012 року та від 29 листопада 2012 року.

На підставі вказаного контракту та інвойсів (комерційних рахунків) від 14 травня 2013 року №, від 16 травня 2013 року №, від 17 травня 2013 року №, від 24 травня 2013 року №, від 24 травня 2013 року №, від 14 червня 2013 року № і № та від 19 червня 2013 року № на митну територію України ввезено товар, а саме: свинячу печінку морожену торгової марки «Danish Crown», виробник Danish Crown AmbA, країна виробництва: Данія.

З метою митного оформлення ввезеного товару позивачем надано відповідачу електронні митні декларації від 21 травня 2013 року №100250000/2013/027890 і №100250000/2013/027894, від 23 травня 2013 року №100250000/2013/028027, від 28 травня 2013 року №/2013/028244 і №100250000/2013/028242, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/029173 і №100250000/2013/029175 та від 26 червня 2013 року №100250000/2013/029546 з визначенням вартості товару за ціною контракту з використанням основного методу визначення митної вартості.

На підтвердження митної вартості товару митному органу позивачем надані документи, передбачені частинами першою та другою статті 53 Митного кодексу України, перелік яких наведений у графі 44 вказаних митних декларацій, а саме: зовнішньоекономічний контракт від 08 лютого 2010 року №182 (код 4104) із додатковими угодами від 02 березня 2010 року, від 22 серпня 2012 року та від 29 листопада 2012 року; картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами (код 1602); міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) (код 2730); документ, що підтверджує вартість перевезення товару (код 3007); інвойс; ветеринарні свідоцтва форм Ф-1, Ф-2 (ввезення товарів) Держветфітослужби України (код 5053); інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару (наявність на товаросупровідних документах відбитку штампу «Санітарно- епідеміологічний контроль здійснено») (код 5501); інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) (наявність на товаросупровідних документах відбитку штаму «Радіологічний контроль ввіз/вивіз дозволено») (15503); сертифікат про походження товару загальної форми (код 7011); сертифікат якості; комерційна пропозиція; прайс-лист; виписка по рахункам; податкові накладні; виписки із бухгалтерської документації.

Аналогічні документи подано зі всіма вищенаведеними електронними митними деклараціями.

Не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товару у митних деклараціях, у зв'язку з виникненням сумніву стосовно такої вартості, митний орган шляхом надіслання позивачу повідомлення засобами електронного зв'язку запропонував позивачу надати додаткові документи, які підтверджують митну вартість товару, зокрема: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; для підтвердження витрат на транспортування надати транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару.

На вимогу митниці декларантом позивача надано наступні додаткові документи: рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця контракту; повторно довідку про транспортні витрати; експортну декларацію.

Додатково на підтвердження заявленої митної вартості товарів декларант надав видаткові та податкові накладні; виписку з бухгалтерської документації; виписку по рахунках; інвойси до виписки із банку; прайс-лист; комерційну пропозицію; лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 25 жовтня 2012 року.

При цьому позивач зазначив, що висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини на даний момент надати не має можливості.

За результатами розгляду документів, поданих ТОВ «Фоззі-Фуд» для митного оформлення товару, Київською міжрегіональною митницею Міндоходів, правонаступником якої є відповідач, прийняті наступні рішення про коригування митної вартості товарів від 27 травня 2013 року №100250000/2013/500269/2, №100250000/2013/500270/2 та №100250000/2013/500271/2, від 28 травня 2013 року №100250000/2013/500278/2 та №100250000/2013/500279/2, від 18 червня 2013 року №100250000/2013/500031/2 та №100250000/2013/500035/2, а також від 26 червня 2013 року №100250000/2013/500048/2.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів замість заявленого позивачем методу - за ціною договору, внаслідок чого неправомірно прийняті рішення про коригування митної вартості товарів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частини 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно з положенням частини 4 вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Тобто, виключно наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є підставою, з якою закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року № 814/283/14.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження митної вартості товарів позивач надав необхідні та достатні документи при митному оформлені товару; у свою чергу, відповідачем не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності чи наявні ознаки підробки що вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стосовно доводів апелянта про те, що за наданих на митне оформлення документів неможливо ідентифікувати митну вартість з представленими документами, що ускладнює підтвердження заявленої митної вартості товарів шляхом співставлення числових значень, - колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки наявні в матеріалах справи експортні декларації країни відправлення, оформлені продавцем - фірмою Danish Crown, містять посилання на інвойси, вказана вага брутто і нетто, що, в свою чергу, дає змогу ідентифікувати товар за поданими документами.

Суд також не погоджується з твердженнями митного органу про неможливість виділення із заявленої вартості товару вартості його упаковки та оцінку фактурної (дійсної) вартості товару, а також встановлення фактичного розміру витрат на упаковку, з урахуванням яких сформовано вартість оцінюваного товару, зважаючи на те, що згідно пункту 2 контракту від 08 лютого 2010 року №182 ціна на товар включає в себе вартість тари та термоусадочного пакування, тобто вартість упаковки та вартість пакувальних матеріалів включена у вартість товару, що виключає необхідність у її підтвердженні позивачем під час митного оформлення товару в контексті положень пункту "в" частини десятої статті 58 Митного кодексу України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що чинним законодавством не встановлено конкретних вимог та переліку відомостей (критеріїв), які повинні містити прайс-листи, а тому є безпідставними доводи митниці про невідповідність наданих позивачем прайс-листів певним вимогам. Відповідачем не доведено, що відсутність у прайс-листах посилання на сайти для пошуку та контактів із фірмами у мережі інтернет, якимось чином впливає на числові значення митної вартості товару.

Що стосується доводів апелянта про неможливість ідентифікувати надані документи з конкретними партіями товару з огляду на відсутність у наданих позивачем оборотно-сальдових відомостях посилання на номери інвойсів слід зазначити, що згідно положень частини другої статті 53 Митного кодексу України обов'язок із подання бухгалтерських документів, у тому числі і оборотно-сальдових відомостей, покладається на декларанта лише у разі їх наявності і якщо такі документи можуть підтвердити вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В даному випадку оборотно-сальдові відомості не вимагалися відповідачем у складі додаткових документів, а надані позивачем добровільно, за власним бажанням. При цьому чинним законодавством не встановлено обов'язку відображення в оборотно-сальдових відомостях номерів інвойсів.

З огляду на зазначене вбачається, що надані позивачем відомості та документи не дають підстав для сумніву щодо повноти та обґрунтованості числових значень митної вартості товару.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані відповідачем у оскаржуваному рішенні недоліки супровідних документів товару не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів, а отже, оскаржувані рішення не обґрунтовані, є протиправними і підлягають скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді: