Справа № 820/2203/17
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 р.Справа № 820/2203/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2017р. по справі № 820/2203/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"

до Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області третя особа ОСОБА_1

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа ОСОБА_1, в якому просив суд скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АА 505897 від 22.12.2010 року виданою Київським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, функціональним правонаступником якого є Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на зазначив, що арешт, накладений постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, поширюється на іпотечне майно, заставодержателем якого є ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", у зв'язку із чим такий арешт порушує права та інтереси позивача.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2017 року у справі № 820/2203/17 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа ОСОБА_1, про скасування постанови.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Представник відповідача судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, між ОСОБА_1 (Позичальник) та між АКІБ "УкрСиббанк» (Банк) Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 21.07.2008 року.

За умовами договору Банк зобов'язується надати Позичальнику однією сумою, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 79000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та АКІБ "УкрСиббанк» (Іпотекождержатель) був укладений Договір іпотеки від 21.07.2008 року (надалі - Іпотечний договір), за умовами якого Іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором наступне нерухоме майно: двокімнатна ізольована квартира № 46, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Старошишківська, буд. 10.

Вказаний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2303. Також, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна - квартири № 46, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Старошишківська, буд. 10, яка належить ОСОБА_1

Відповідно до Договору факторингу № 4 від 11.06.2012 року АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги, існуючі або майбутні, Клієнта до Боржників і Гарантів щодо погашення заборгованості, що виникли на підставі Первинних договорів і Договорів Забезпечення. Зокрема, права вимоги включають право вимагати: повернення суми кредиту; сплати процентів за користування кредитом; сплати процентів за користування кредитом, сплати сум комісійної винагороди за надання та користування кредитними коштами.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що відповідно до Договору факторингу № 4 АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за кредитним договором № 0, укладеним 21.07.2008 року з ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк".

Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» є іпотекодержателем іпотечного майна відповідно до Договору іпотеки від 21.07.2008 року.

26.04.2017 року позивачу стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АА 505897 від 22.12.2010 року виданою Київським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, функціональним правонаступником якого є Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 року, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Матеріалами справи встановлено, що постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 09.11.2010 року ВП №22453952 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 3-5116/10/16, виданої 30.08.2010 року Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з боржника штрафу за адміністративне правопорушення у розмірі 2500,00 грн.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АА 505897 від 22.12.2010 року виданою Київським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором.

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 24.01.2011 року № ВП 22453952 виконавче провадження з примусового виконання постанови № 3-5116/10/16, виданої 30.08.2010 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з боржника штрафу за адміністративне правопорушення у розмірі 2500,00 грн. закінчено, припинено чинність арешту майна боржника за постановою АА № 5058947 від 22.12.2010 року та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Таким чином, оскільки вказаною постановою державного виконавця припинено чинність арешту майна боржника за постановою АА № 5058947 від 22.12.2010 року та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для задоволення позовних вимог позивача про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АА 505897 від 22.12.2010 року виданою Київським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 11 ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2017 року у справі № 820/2203/17 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2017р. по справі № 820/2203/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Калиновський В.А.
Повний текст ухвали виготовлений 23.10.2017 р.