Справа № 161/12654/17-а
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року Справа № 161/12654/17-а

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій неправомірними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області звернулося з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області) про визнання дій неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54414135 від 01.08.2017 року та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №53234947 від 31.07.2017 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2017 року, яка не оскаржена та набрала законної сили, справу за позовом Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови передано за підсудністю Волинському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2017 року допущено у справі заміну первинного відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на належного відповідача Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - УДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що винесеною в порядку КАС постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.10.2016 року зобов'язано Луцьке об'єднане управління ПФУ провести ОСОБА_4 з 01.08.2016 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Головного управління державної казначейської служби України у Волинській області про заробітну плату № 48 від 15.07.2016 року без обмеження її максимального розміру.

На виконання рішення суду позивачем проведено перерахунок пенсії стягувачу згідно виданого судом виконавчого листа. Сума доплати згідно судового рішення у розмірі 16 877,56 грн. була включена в основну відомість за лютий 2017 року, підтвердженням чого є розпорядження позивача від 13.01.2017 року №195627.

Зазначають що, рішення суду було виконане добровільно та повному обсязі згідно виконавчого документа.

Однак 31.07.2017 року старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г. Г. винесла постанову ВП №53234947 від 31.07.2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою постановлено стягнути з Луцького об'єднаного управління ПФУ витрати на проведення виконавчих дій у сумі 117,80 грн.

07.08.2017 на адресу позивача надійшла постанова старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Грицені Г. Г. про відкриття виконавчого провадження ВП №54414135 від 01.08.2017 року, якою постановлено стягнути з Луцького об'єднаного управління ПФУ витрати на проведення виконавчих дій у сумі 117,80 грн.

Позивач вважає, що постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №53234947 від 31.07.2017 року та постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №54414135 від 01.08.2017 року винесені з порушенням чинного законодавства та безпідставно, оскільки Луцьке ОУПФУ виконало рішення суду у добровільному порядку та до відкриття виконавчого провадження.

З врахуванням викладеного, позивач просить визнати дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Грицені Г. Г. щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №53234947 від 31.07.2017 року та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54414135 від 01.08.2017 року неправомірними та скасувати вказані постанови.

Від представника позивача 20.10.2017 року за вх. №10698/17 надійшла до суду письмова заява в якій просили розгляд справи проводити у відсутності їх представника.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, в поданих письмових запереченнях просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що оскаржувані постанови винесені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 41 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами першою, другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (з наступними змінами та доповненнями) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За приписами частин сьомої, восьмої статті 22 КАС України адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, розглядається адміністративним судом, до якого вона надіслана. Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Таким чином, оскільки ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2017 року, яка не оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили, дану справу передано за підсудністю Волинському окружному адміністративному суду, а спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються, тому розгляд та вирішення цієї справи по суті проведено Волинським окружним адміністративним судом.

Судом встановлено, що винесеною в порядку КАС постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.10.2016 року зобов'язано Луцьке об'єднане управління ПФУ провести ОСОБА_4 з 01.08.2016 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Головного управління державної казначейської служби України у Волинській області про заробітну плату № 48 від 15.07.2016 року без обмеження її максимального розміру.

На виконання вказаної постанови Луцьким міськрайонний судом 30.12.2016 року видано виконавчий лист.

30.12.2016 року ОСОБА_4 звернулась до ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області із заявою про прийняття до виконання зазначеного виконавчого листа.

12.01.2017 року старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г. Г. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53234947 з виконання виконавчого листа №161/11544/16-а, виданого 30.12.2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, встановивши боржнику Луцькому об'єднаному управлінню ПФУ строк для виконання рішення протягом 10 робочих днів. Дана постанова, як вбачається з оглянутого в судовому засіданні рекомендованого поштового відправлення №345 була отримана позивачем 16.01.2017 року.

Листом від 25.07.2017 року №10110/02-15 позивач повідомив ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області про те, що на виконання зобов'язання Луцьке об'єднане управління ПФУ здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_4 Доплата по перерахунку на виконання рішення суду в сумі 16 877,56 грн за період з 01.08.2016 року по 31.01.2017 року включена в основну відомість лютого 2017 року.

31.07.2017 року старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г. Г. винесла постанову ВП №53234947 від 31.07.2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою постановлено стягнути з Луцького об'єднаного управління ПФУ витрати на проведення виконавчих дій у сумі 117,80 грн.

31.07.2017 року старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г. Г. винесла також постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №53234947, якою встановлено, що на виконання рішення суду Луцьким об'єднаним управлінням ПФУ здійснено перерахунок пенсії стягувачу згідно з виконавчим документом. Витрати виконавчого провадження в сумі 117,80 грн. не стягнуто. Вказаною постановою постановлено виконавче провадження закінчити, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 31.07.2017 року ВП №53234947 виділити в окреме провадження.

01.08.2017 року старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г. Г. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54414135 з виконання постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №53234947 від 31.07.2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року та прийнятими на його виконання нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено частинами першою, другою статті 15 цього ж Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Згідно із частиною шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Як передбачено частиною першою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За приписами частини другої статті 42 цього Закону витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5) витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави суду дійти висновку про те, що витратами виконавчого провадження, що підлягають стягненню з боржника, є лише ті витрати, які органи державної виконавчої служби понесли у зв'язку з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення саме примусового виконання рішення після відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, Луцьким об'єднаним управлінням ПФУ на виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.10.2016 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_4, про що свідчить розпорядження «Про призначення пенсії» від 13.01.2017 року №195627. Водночас згідно листа від 25.07.2017 року №10110/02-15 Луцьким об'єднаним управлінням ПФУ сума доплати у розмірі 16 877,56 грн. від проведеного перерахунку була включена в основну відомість лютого 2017 року.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження вбачається, що УПФ повідомлення про повне фактичне виконання рішення суду надіслало до відповідача лише 25.07.2017 року, що вбачається з листа №10110/02-15.

Отже, в ході судового розгляду даної справи підтверджено те, що позивачем фактично виконано постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.10.2016 року лише в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_4, а в частині виплати - лише в лютому 2017 року тобто після збігу встановленого ДВС 10-ти денного строку на виконання рішення.

Враховуючи наведене, суд вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що вказане рішення суду боржником виконано у добровільному порядку та в повному обсязі, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.07.2017 року в справі №К/800/23709/17.

Частинами 1 та 2 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач належними та допустимими доказами довів, що державним виконавцем вчинялись виконавчі дії пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.10.2016 року, а постанова від 31.07.2017 року ВП №53234947 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та постанова 01.08.2017 року ВП №54414135 про відкриття виконавчого провадження винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Відтак, з наведених вище підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 181, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій неправомірними та скасування постанов відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде виготовлена в повному обсязі 25 жовтня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич