Справа № 803/1172/17
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Справа № 803/1172/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Шаблій Л.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Сахарчука А.А., Гаврилова А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про: визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 липня 2017 року №Ф- в розмірі 38 877 грн. 71 коп.; визнання протиправним та скасування рішення від 13 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 5 299 грн. 94 коп.; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 липня 2017 року за № про донарахування грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 32 949 грн. 24 коп., від 13 липня 2017 року за № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 2 872 грн. 95 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок документальної планової виїзної перевірки було винесено: податкове повідомлення-рішення № від 13 липня 2017 року, яким ФОП ОСОБА_4 визначено суму податкового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені 2872,95 грн., у тому числі 2298,36 грн. за податковим зобов'язанням та 574,59 грн. пені; податкове повідомлення-рішення № від 13 липня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 32949,24 грн., з них 26359,39 грн. за податковим зобов'язанням та 6589,95 грн. за штрафним санкціями; вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 13 липня 2017 року, якою встановлено вимогу до сплати недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 38877,71 грн.; рішення № від 13 липня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 5299,94 грн.

Позивач оскаржував зазначені рішення в адміністративному порядку, однак це не призвело до їх скасування.

Позивач вважає такі рішення протиправними та просить скасувати їх.

ФОП ОСОБА_4 стверджує, що відповідач в ході проведення перевірки дійшов помилкових висновків. Зокрема, позивач не погоджується з висновками відповідача про завищення ним валових витрат за 2015 рік на суму 19110,00 грн. та за 2016 рік на суму 72370,00 грн., оскільки ним законно було віднесено до таких витрат витрати на відрядження за кордон, здійснені самим підприємцем. Адже, такі витрати є документально підтвердженими і пов'язані із веденням господарської діяльності позивача. Так, позивач зазначає, що здійснював відрядження з ціллю закупівлі запчастин для автомобілів, які ним експлуатуються, з метою надання транспортних послуг, для ведення переговорів і інші цілі, що пов'язані з його господарською діяльністю.

Позивач також не погоджується з висновками відповідача, що до складу валових витрат за 2016 рік ним були включені витрати, які не пов'язані з отриманням доходів, в сумі 20619,87 грн., чим порушено вимоги підпункту 170.9.1 «а» пункту 170.9 статті 170, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Оскільки, це були витрати за авансовим звітом №218 від 08 вересня 2016 року, що був складений найманим працівником ОСОБА_5, яка працювала на посаді фінансового директора у позивача. Крім того, ФОП ОСОБА_4 надано відповідні докази, які підтверджують перебування у відрядженні та здійснені витрати на суму 20619,87 грн.

Позивач, ФОП ОСОБА_4 вважає необґрунтованими та безпідставними висновки контролюючого органу про те, що ним систематично, для замовника вантажних перевезень суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6, здійснено перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення, внаслідок чого відповідачем зроблено висновок про завищення позивачем витрат за 2015 рік на суму 21586,56 грн. та 2016 рік - на суму 19537,40 грн., чим порушено пункти 177.2, 177.4 статті 177 ПК України. Натомість позивач вказує, що за змістом пункту 177.4 статті 177 ПК України визначено перелік витрат, які безпосередньо пов'язані з отриманням доходів за їх змістом і жодним чином не згадується те, що їх розмір не повинен перевищувати отриманий дохід.

Крім того, позивач наголошує, що враховуючи особливості господарської діяльності по наданню вантажних перевезень, сумнівно робити висновки про дохідність чи збитковість за результатами здійснення одного або кількох перевезень, оскільки загальна дохідність перевезень досягається зворотніми рейсами чи подальшими рейсами в інший пункт. Так, відповідачем за незрозумілим та сумнівним алгоритмом було визначено збитковість окремих рейсів, що стало наслідком необґрунтованого і безпідставного висновку щодо неправомірного включення таких витрат до валових.

В додаткових поясненнях позивач зазначив, що податковим органом не враховано, що вказані вантажні перевезення виконувалися з метою забезпечення виконання зворотніх рейсів з території Польщі до України, які покривали перевищення витрат над доходами за рейсами з України до Польщі і за якими у загальному було отримано сукупний дохід. Виконання зворотніх рейсів підтверджується відповідними актами надання послуг.

З урахуванням викладеного позивач просив позов задовольнити, визнавши протиправними: вимоги про сплату бору (недоїмки) від 13 липня 2017 року №Ф- в розмірі 38877,71 грн.; рішення від 13 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 5299,94 грн.; податкових повідомлень-рішень від 13 липня 2017 року за № про донарахування грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 32949,24 грн., від 13 липня 2017 року за № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 2872,95 грн. та скасувати їх.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову (т 1 а.с.231-232) та в судовому засіданні представники відповідача адміністративний позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на таке. Фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, не має права включати до складу витрат витрати, які понесені ним під час перебування у відрядженні, оскільки дані витрати не відносяться до операційної діяльності. Також відповідач стверджує, що ФОП ОСОБА_4 безпідставно до валових витрат за 2016 рік включено витрати в сумі 20619,87 грн., згідно авансового звіту №218 від 08 вересня 2016 року, адже згідно аналізу шляхових листів (в частині використаного пального), договорів, контрактів та інших документів встановлено, що позивачем документально не підтверджені дані витрати, пов'язані з його господарською діяльністю, відсутня відмітка уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в закордонному паспорті або документі, що його замінює та дані витрати не пов'язані з отриманням доходів.

Також представник відповідача у запереченнях вказав, що правові наслідки реалізації товару (надання послуг) за ціною нижчою, ніж собівартість, мають визначитися з урахуванням доктрини ділової мети, що реалізується у податкових правовідносинах на підставі положень підпунктів 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України та передбачає обов'язкову наявність у платника прагнення отримувати економічний ефект за рахунок приросту (збереження) активів при вступі у господарські правовідносини. Крім того, відповідно до статті 177 ПК України до складу валових витрат включаються тільки ті витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманням доходів, тому підприємцем до складу валових витрат неможливо включити суму витрат більшу ніж отриманий дохід. Відтак, позивачем неправомірно включено до валових витрат за 2015 рік та 2016 рік витрати у сумі 21586,56 грн. та у сумі 19537,40 грн. відповідно, понесені на здійснення вантажних перевезень для замовника - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6

Крім того, перевіркою правильності визначення бази оподаткування та повноти нарахування військового збору з доходів, отриманих ФОП ОСОБА_4 від провадження господарської діяльності встановлено, що позивачем внаслідок порушень, виявлених під час перевірки, занижено суму чистого оподатковуваного доходу та відповідно базу оподаткування військовим збором за 2015 рік на суму 40695,56 грн. та за 2016 рік на суму 112527,27 грн., внаслідок чого ФОП ОСОБА_4 не нараховано та не сплачено до бюджету військового збору за 2015 рік в сумі 610,45 грн. та 2016 - 1687,91 грн.

Враховуючи викладене, ГУ ДФС у Волинській області просить позов залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в адміністративний позов слід задовольнити частково, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що працівниками ГУ ДФС у Волинській області в період з 31 травня по 19 червня 2017 року на підставі наказів від 12 травня 2017 року №969, від 30 травня 2017 року №1203 та направлення на перевірку від 29 травня 2017 року №895 проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, достовірності повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01 вересня 2015 року по 31 грудня 2016 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 вересня 2015 року по 31 грудня 2016 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами документальної планової виїзної перевірки 26 червня 2017 року складено акт №5414/03-20-13-07/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки) - т 1 а.с.17-29. ФОП ОСОБА_4 було подано заперечення на акт перевірки (т 1 а.с.36-38).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- пунктів 44.1 статті 44, підпункту 170.9.1 «а» пункту 170.9 статті 170, пункту 177.2, підпунктів 177.4.2, 177.4.4 пункту 177.4, пункту 177.4 статті 177 ПК України, в результаті чого занижено суму податку з доходів фізичних осіб на 26359,39 грн., а саме: за 2015 рік на суму 6104,48 грн. та за 2016 рік на суму 20254,91 грн.;

- підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 2298,36 грн., а саме: за 2015 рік на суму 610,45 грн. та за 2016 рік на суму - 1687,91 грн.;

- пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VІ, внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок за 2015 рік на суму 14121,71 грн. та за 2016 рік на суму - 24756,00 грн.

13 липня 2017 року на підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені у розмірі 2872,95 грн., з них за податковим зобов'язанням - 2298,36 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 574,59 грн. (т 1 а.с.13); №, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 32949,24 грн., з них за податковими зобов'язаннями на суму 26359,39 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 6589,85 грн. (т 1 а.с.15).

Також на підставі акту перевірки 13 липня 2017 року відповідачем було прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 5299,94 грн. (т 1 а.с.14).

Крім того, ГУ ДФС у Волинській області 13 липня 2017 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою встановлено вимогу до сплати недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 38877,71 грн. (т 1 а.с.16).

На зазначені рішення відповідача позивачем було подано скаргу до Державної фіскальної служби України. За результатами її розгляду прийнято рішення про залишення скарги без розгляду (а.с.39).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Базою оподаткування відповідно до підпункту 164.1. пункту 164.1 статті 164 ПК України для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Пунктом 177.1 статті 177 ПК України передбачено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).

Як слідує з акту перевірки, позивач оподаткування доходів від провадження діяльності з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року здійснював на загальні системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, єдиного внеску, військового збору, податку на доходи фізичних осі, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати.

Перевіркою питань щодо декларування ФОП ОСОБА_4 чистого оподатковуваного доходу у періоді, що перевірявся, встановлено його заниження за 2015 рік на суму 40696,56 грн. та за 2016 рік на суму 112527,27 грн.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Як встановлено в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_7, ним до складу валових витрат було віднесено витрати на відрядження за кордон, які здійснював сам підприємець. Так, в підтвердження здійснення таких витрат ним було пред'явлено наступні авансові звіти: №149 від 03 липня 2015 року, №158 від 17 квітня 2015 року, №178 від 25 серпня 2015 року, №186 від 16 вересня 2015 року, №187 від 29.10.2015 року, №189 від 27 листопада 2015 року, №206 від 07 грудня 2015 року, №225 від 15 грудня 2015 року, №229 від 24 грудня 2015 року, №232 від 30 грудня 2015 року, №3 від 11 січня 2016 року, №12 від 19 січня 2016 року, №23 від 28 січня 2016 року, №31 від 05 лютого 2016 року, №33 від 14 лютого 2016 року, №37 від 22 лютого 2016 року, №40 від 28 лютого 2016 року, №51 від 07 березня 2016 року, №56 від 15 березня 2016 року, №74 від 25 березня 2016 року, №80 від 04 квітня 2016 року, №86 від 13 квітня 2016 року, №91 від 23 квітня 2016 року, №113 від 04 травня 2016 року, №116 від 16 травня 2016 року, №125 від 24 травня 2016 року, №180 від 04 червня 2016 року, №183 від 15 червня 2016 року, №186 від 24 червня 2016 року, №190 від 13 серпня 2016 року, №191 від 25 серпня 2016 року, №193 від 09 вересня 2016 року, №224 від 08 вересня 2016 року, №225 від 17 вересня 2016 року, №226 від 25 вересня 2016 року, №227 від 02 жовтня 2016 року, №228 від 09 жовтня 2016 року, 3229 від 13 жовтня 2016 року, №230 від 15 жовтня 2016 року, №232 від 26 жовтня 2016 року, №278 від 30 жовтня 2016 року, №279 від 06 листопада 2016 року, №280 від 13 листопада 2016 року, №282 від 27 листопада 2016 року, №283 від 04 грудня 2016 року, №284 від 11 грудня 2016 року, №286 від 18 грудня 2016 року, №289 від 28 грудня 2016 року (т 1 а.с.59-177). Отже, всього витрати на відрядження позивача за кордон за 2015 рік становили в сумі 19110,00 грн. та за 2016 рік на суму 71340,00 грн. Суд звертає увагу, що відповідачем помилково вирахувано витрати на відрядження, здійснені самим позивачем, за 2016 рік у сумі 72370,00 грн.

З аналізу підпункту 177.4.2 пункту 177.4 статті 177 ПК України слідує, що підприємець, який перебуває на загальній системі оподаткування може віднести до своїх витрат лише витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, тобто найманих працівників. А відповідно до підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України, до складу інших витрат, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, відносяться витрати на відрядження найманих працівників. Таким чином, якщо фізична особа - підприємець здійснює відрядження особисто, то витрати, понесені під час відрядження, не включаються до складу валових витрат такого підприємця, оскільки фізична особа - підприємець не є найманим працівником. Таким чином, відрядження підприємця і витрат на нього законодавство не передбачає взагалі, а тому у нього і немає витрат та добових. Відтак включення до складу валових витрат, витрат на відрядження, здійснених самим ФОП ОСОБА_4 є протиправним.

Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача про завищення позивачем валових витрат за 2015 рік на суму 19110,00 грн. та за 2016 рік, однак, на суму 71340,00 грн., а не 72370,00 грн.

Разом з тим, суд не погоджується з висновками ГУ ДФС України про неправомірність віднесення до валових витрат витрат на відрядження за кордон ОСОБА_5

Як слідує з акта перевірки (т 1 а.с.22 зворот), під час перевірки позивача встановлено, що згідно книги обліку доходів та витрат, до складу валових витрат за 2016 рік включено витрати у сумі 20619,87 грн. згідно авансового звіту №218 від 08 вересня 2016 року. Згідно аналізу шляхових листів (в частині використаного пального), договорів, контрактів та інших документів встановлено, що ФОП ОСОБА_7 документально не підтверджені дані витрати, пов'язані з його господарською діяльністю, відсутня відмітка уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України в закордонному паспорті або документі, що його замінює та дані витрати не пов'язані з отриманням доходів.

Судом встановлено, що згідно наказу №140 від 05 вересня 2016 року ОСОБА_5, фінансового директора ФОП ОСОБА_7, з 05 вересня 2016 року було відряджено до Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччини для укладання договорів з партнерами на строк 4 дні (т 1 а.с.54). Під час відрядження було укладено договори, зокрема договір №30 від 07 вересня 2016 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом з SYNERGY GROUPSp.z.o.o, Польща, договір купівлі-продажу з Noori Nutzfahrzeuge GmbH про купівлю паливного баку з кріпленням на автомобіль MAN TGX (т. 1 а.с.55-58). Судом також встановлено, що в подальшому згідно договору №30 від 07 вересня 2016 року позивачем було надано послуги з перевезення (т 2 а.с.7-8).

Крім того, як слідує з копії закордонного паспорта ОСОБА_8, у ньому є проставлені відповідні відмітки митного органу Польщі про перетин польського кордону (05 вересня 2016 та 08 вересня 2016 року відповідно) - т 1 а.с.53. Також позивачем було надано копії відповідних фіскальних чеків про понесені витрати на пальне (т.1 а.с.49-51).

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно включено до валових витрат за 2016 рік витрати, понесені ним на відрядження ОСОБА_5

Як слідує з матеріалів адміністративної справи, під час перевірки позивача також було встановлено, що ФОП ОСОБА_4 систематично, для замовника вантажних перевезень суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6, здійснено транспортні вантажні перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення (з врахуванням витрат на пальне, оплати автобанів ін.), внаслідок чого позивачем було завищено валові витрати за 2015 рік на суму 21586,56 грн. та 2016 рік - на суму 19537,40 грн. На думку відповідача, позивач неправомірно включив такі витрати до складу валових витрат. Однак, суд не погоджується з такими висновками ГУ ДФС у Волинській області.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. При цьому розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності підпункт (14.1.231 даного пункту). Отже, сутність доктрини ділової мети полягає в отриманні економічного ефекту не від окремої господарської операції, а у результаті господарської діяльності, тобто сукупності господарських операцій платника податків.

Суд звертає увагу, що понесення суб'єктом господарювання збитків при здійсненні окремих господарських операцій не може бути підставою для визнання діяльності як такої, що не спрямована на отримання прибутку і не має ознак господарської діяльності у розумінні ПК України. Витрати визначаються такими, що понесені у рамках господарської діяльності платника, якщо вони спрямовані на отримання платником позитивного економічного ефекту, є необхідними для забезпечення економічної діяльності платника з отримання прибутку.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 дійсно у період, що перевірявся контролюючим органом, здійснював вантажні перевезення для суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 Позивачем було надано суду розрахунки вартості таких перевезень за 2015 та 2016 рік (т 2 а.с.5-6). З вказаних розрахунків слідує, що позивачем було надано послуги з перевезення за рейсами з України до Польщі та у зворотньому напрямку з Польщі до України. В результаті таких перевезень ФОП ОСОБА_4 було отримано дохід, що, в свою чергу спростовує доводи відповідача про збитковість таких рейсів. Крім того, виконання зворотних рейсів підтверджується наданими позивачем актами надання послуг (т 2 а. с.7-24).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно зменшив валові витрати позивача на суму 62773,83 грн., зокрема за 2015 рік на суму 21586,56 грн. та за 2016 рік на суму 41187,27 грн., збільшив дохід та нарахував податок на доходи фізичних осіб у сумі 13314,61 грн. (включаючи штрафні санкції).

Відтак, податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 32949,24 грн., слід визнати протиправним та скасувати в частині, а саме на суму 13314,61 грн.

Надаючи правову оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 13 липня 2017 року №Ф- в розмірі 38877,71 грн. та рішенню від 13 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 5299,94 грн., суд враховує таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року, № 2464-VI (далі- Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (тут і надалі у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною одинадцятою статті 25 Закону № 2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Необхідно зазначити, що вимога та рішення про застосування фінансових санкцій є похідними від податкового повідомлення-рішення № від 13 липня 2017 року. А оскільки судом встановлено, що відповідач протиправно зменшив валові витрати позивача на 62773,83 грн., збільшив дохід та нарахував податок на доходи фізичних осіб у сумі 13314,61 грн., в результаті чого неправомірно донарахував єдиний внесок та штрафні санкції на суму 4315,79 грн.

Відтак, суд дійшов висновку, що вимога ГУ ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 13 липня 2017 року №Ф- є протиправною, а тому її слід скасувати. Разом з тим, рішення від 13 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску слід визнати протиправним та скасувати в частині - на суму 4315,79 грн.

Також під час перевірки позивача було встановлено порушення ним підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 2298,36 грн., а саме: за 2015 рік на суму 610,45 грн. та за 2016 рік на суму - 1687,91 грн. Відтак, ГУ ДФС у Волинській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені у розмірі 2872,95 грн., з них за податковим зобов'язанням - 2298,36 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 574,59 грн.

Як встановлено пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. При цьому відповідно до підпункту 1.2 зазначеного пункту об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Як вже зазначалося, об'єктом оподаткування фізичної особи-підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).

Враховуючи, що наведене рішення суб'єкта владних повноважень має похідний характер від податкового повідомлення-рішення № щодо якого суд дійшов висновку про його протиправність в частині, тому податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з військового збору, також є протиправним в частині, зокрема в частині визначення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 1177,02 грн.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з частиною другою вказаної статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач, суб'єкт владних повноважень, належними та допустимими письмовими доказами не довів суду обґрунтованість та правомірність податкового повідомлення-рішення від 13 липня 2017 року за № на суму 1 177,02 грн.; рішення від 13 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4315,79 грн.; податкового повідомлення-рішення від 13 липня 2017 року за № на суму 13314,61 грн.; вимоги Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 13 липня 2017 року №Ф-.

Оскільки, відповідно до вимог статтей 94, 161 КАС України суд при прийнятті постанови вирішує питання про розподіл судових витрат, відтак, позивачу необхідно повернути судовий збір у розмірі 800,00 грн., сплачений згідно платіжного доручення №568 від 08 вересня 2017 року (а.с.2).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 13 липня 2017 року за № на суму 1 177,02 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 13 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4315,79 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 13 липня 2017 року за № на суму 13 314,61 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 13 липня 2017 року №Ф-.

В задоволенні решти позовних відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області 800 гривень понесених витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 27 жовтня 2017 року.