Справа № 817/1178/16
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Недашківська К.М.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА
іменем України

"26" жовтня 2017 р. Справа № 817/1178/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Шидловського В.Б.
суддів: Бучик А.Ю.
Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Гощанського об`єднаного районного військового комісаріату (далі іменується відповідач 1) та Рівненського обласного військового комісаріату (далі іменується відповідач 2) про визнання протиправним рішення щодо відмови у наданні статусу ветерана військової служби, зобов`язання визнати позивача ветераном військової служби та видати посвідчення ветерана військової служби.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами протиправно відмовлено позивачу у наданні статусу ветерана військової служби за наявності у нього 22 років стажу військової служби. Позивач зазначає, що на нього розповсюджується норма пункту 5 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" № 203/98-ВР від 24.03.1998, яка встановлює необхідність наявності стажу 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні, для надання такого статусу. На переконання позивача, за наявності у нього стажу військової служби 22 роки та звільнення з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України 28.11.1992, він має право на отримання статусу ветерана військової служби, в порядку пункту 5 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" № 203/98-ВР від 24.03.1998.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.06.2017 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просить задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції всупереч позиції, викладеній у рішенні КСУ № 4-рп/2003 від 27.02.2003 року, зазначає про відсутність підстав для видачі посвідчення "ветерана військової служби", а саме про відсутність вислуги років 25 і більше років та звільнення зі Збройних Сил України після 08.07.2004 року.
Заслухавши доповідь судді головуючого по справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини справи.
ОСОБА_1 проходив військову службу за період з 07.09.1970 по 28.11.1992, що підтверджується Розрахунком вислуги років військовослужбовця (а.с. 28) та Витягом з послужного списку (а.с. 142).
Зі змісту даних документів вбачається, що позивач має вислугу 22 роки у календарному обчисленні.
Позивач звертався до відповідача 1 Гощанського об`єднаного районного військового комісаріату із заявою про надання статусу ветерана військової служби.
За результатами розгляду заяви позивача, відповідачем 1 надана відповідь про відсутність правових підстав для надання йому статусу ветерана військової служби від 11.05.2016 (а.с. 5).
Позивач також звертався до відповідача 2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з аналогічною заявою про надання статусу ветерана військової служби.
За результатами розгляду заяви, відповідачем 2 надана відповідь від 25.01.2016 (а.с. 49).
Вказані вище письмові відповіді обґрунтовані тим, що пункт 5 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" № 203/98-ВР від 24.03.1998 (далі іменується Закон України № 203/98-ВР), який визначає, що ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України: які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, був внесений до даної статті на виконання Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" № 1763-IV від 15.06.2004 (далі іменується Закон України № 1763-IV). Відтак, встановлення статусу ветерана військової служби за наявності 20 років служби в календарному обчисленні поширюється на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 01 січня 2004 року. Оскільки, позивач звільнений з військової служби 28.11.1992, тому на його не поширюється статус "ветерана військової служби".
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновків, що надання особі статусу ветерана військової служби за наявності у нього вислуги 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні, в порядку пункту 5 статті 5 Закону України № 203/98-ВР, можливе лише у разі їх звільнення з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 08.07.2004 року. Особи, які звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД до 08.07.2004 року мають право на отримання статусу ветерана військової служби в порядку пункту 1 статті 5 Закону України № 203/98-ВР за наявності, зокрема, факту вислуги 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998 № 203/98-ВР (далі - Закон від 24.03.1998 № 203/98-ВР) визначає, що цей Закон встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.
Стаття 5 Закону України від 24.03.1998 № 203/98-ВР визначає, що ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:
1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;
2) інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;
3) інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;
4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;
5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
У апеляційній скарзі позивач посилається на можливість застосування до нього п.5 ст.5 Закону України від 24.03.1998 № 203/98-ВР, зазначаючи, що він є:
- громадянином України;
- бездоганно прослужив на військовій службі 22 роки в календарному обчисленні, з чим і погодився суд першої інстанції;
- звільнений у запас 28.11.1992 року в зв`язку із скороченням штатів.
Тлумачення ч.5 ст.5 Закону України від 24.03.1998 № 203/98-ВР було надано КСУ № 4-рп/2003 від 27.02.2003 року. Зокрема, зазначено, що за Законом України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ не пов`язується з часом звільнення особи зі служби в цих органах. Із тексту статті 5 Закону очевидно, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються особи за умови наявності таких фактів: громадянство України; бездоганна служба; 25 і більше років вислуги у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні); звільнення в запас або у відставку (а) відповідно до законодавства України, (б) відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР, (в) відповідно до законодавства держав СНД. З цих положень саме норма "звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства ... колишнього Союзу РСР" буквально дає відповідь на спірне питання. У разі звільнення працівників органів внутрішніх справ після 1 січня 2002 року окремі нормативні акти колишнього СРСР іноді застосовуються лише для обчислення вислуги років (у тому числі на пільгових умовах), а сам акт звільнення в запас або у відставку здійснюється виключно на основі законодавства України або (в окремих випадках) держав СНД.
Отже, припис статті 5, що тлумачиться, стосовно звільнення в запас або у відставку відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР свідчить, що законодавець мав на увазі і тих громадян, які звільнилися з органів внутрішніх справ до 1 січня 2002 року. Таким чином, статус ветерана органів внутрішніх справ за умови наявності всіх інших названих вище підстав надається незалежно від часу виходу працівника цих органів у запас або у відставку.
З огляду на викладене, КСУ прийшов до висновку, що в аспекті порушених у конституційному поданні питань положення статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" слід розуміти так, що громадяни України визнаються ветеранами органів внутрішніх справ за наявності умов, передбачених зазначеною статтею, незалежно від часу їх звільнення в запас або у відставку з органів внутрішніх справ.

Колегія суддів зазначає, що колегією суддів було встановлено, що посилання позивача в апеляційній скарзі на той факт, що отримання статусу ветерана військової служби не повинно ставитись у залежність від часу звільнення громадянина України зі служби в цих органах, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.02.2003 р. №4-рп/2003, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України, положення ст.5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" слід розуміти так, що громадяни України визнаються ветеранами органів внутрішніх справ за наявності умов, передбачених зазначеною статтею, незалежно від часу їх звільнення в запас або у відставку з органів внутрішніх справ. Тобто застосування вказаного положення не є безумовним, а надання позивачу статусу ветерана військової служби залежить від наявності всіх необхідних підстав, передбачених Законом, в тому числі і звільнення з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних сил України.
Посилання апелянта на те, що до нього слід застосувати п.5 ст.5 Закону України №203/98-ВР є помилковим, адже, як вірно зазначив суд першої інстанції, дія пункту 12 статті 1 Закону України № 1763-IV (військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, статус ветерана військової служби надається у разі вислуги 20 років і більше у календарному обчисленні або 25 та більше років у пільговому обчисленні), поширюється на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після цієї дати тобто дати набрання чинності Законом України №1763-IV 08.07.2004.
У даному випадку дія пункту 5 статті 5 Закону України № 203/98-ВР та пункту 12 статті 1 Закону України №1763-IV не може розповсюджуватися на позивача, оскільки дія даних пунктів поширюється лише на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 08.07.2004, про що чітко визначено у статті 3 Прикінцеві положення Закону України № 1763-IV.
П.1 ст.5 Закону України № 203/98-ВР також не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки вислуга років позивача становить лише 22 роки.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" червня 2017 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу: Рівненський обласний військовий комісаріат вул.Грабник,4,м.Рівне,33023
4- Гощанський об`єднаний районний військовий комісаріат вул.Незалежності,17,смт.Гоща,Рівненська область,35400
- ,