Справа № 136/1008/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 136/1008/17

Головуючий у 1-й інстанції: Кривенко Д.Т.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

24 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 01 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - відповідач) про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчнити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 29.06.2017 звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправним рішення Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії згідно п. "а" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" оформлене у вигляді протоколу №436 від 13.05.2017; зобов'язати Іллінецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію згідно п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту звернення, тобто 03.05.2017.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 01.08.2017 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним рішення Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії згідно п. "а" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" оформлене у вигляді протоколу №436 від 13.05.2017.

Зобов'язано Іллінецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію згідно п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту звернення, тобто 03.05.2017.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 640, 00 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, досягнувши віку 54 роки, 03.05.2017 звернувся до Липовецького відділення з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, у відповідності до ст.13 п. "а" Закону України "Про пенсійне забезпечення".

На підтвердження страхового стажу позивачем надано відповідачеві уточнюючі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, а саме: Відокремленого підрозділу "Шахта ім. В.І. Леніна" Державного підприємства "Макіїввугілля" за №753 від 17.02.2017, відповідно до якої підтверджено, що ОСОБА_2 працював повний робочий день на ГОАО "Ордена Трудового Красного Знамени шахта им. В.И. Ленина" в період з 15.02.1993 по 18.07.1993 згідно наказу №141 від 12.02.1993 та учнем гірськоробочого по ремонту гірських виробіток підземним з повним робочим днем в шахті з тарифною ставкою підземного робочого по навчальній професії РГВ-1 (Список №1, розділ 1, підрозділ 1а, шифр 1010100а); з 19.07.1993 по 18.10.1996 згідно наказу №546 від 19.07.1993 гірськоробочим по ремонту гірських виробіток підземним з повним робочим днем в шахті дільниця РГВ-1 (Список №1, розділ 1, підрозділ 1а, шифр 1010100а); з 18.10.1996 згідно наказу №660к звільнений за власним бажанням. Відповідно до довідки №1014 від 09.08.2016 з 03.02.1997 по 09.12.1999 згідно наказу №84-к від 03.02.1997 працював за професією проходчик на дільниці ПР-3 з повним робочим днем у шахті, що передбачено Списком 1 розділ 1, підрозділ 1.1а, з 09.12.1999 звільнений за власним бажанням.

13.05.2017 за наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, відповідачем прийнято рішення у формі Протоколу за № 436, відповідно до якого в призначенні пільгової пенсії позивачеві було відмовлено. Вказана відмова мотивована тим, що згідно наданих позивачем документів загальний страховий стаж його на день звернення 03.05.2017 склав 28 років 3 місяці 16 днів, однак зарахувати періоди роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно уточнюючих довідок за періоди роботи за Списком №1 з 15.02.1993 по 18.07.1993 та з 19.07.1993 по 18.10.1996, немає підстав, оскільки розпорядженням №1085-р від 07.11.2014 місто Макіївка Донецької області включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Крім того, відсутні дані про реорганізацію відокремленого підрозділу "Шахти "Калинівська - Східна" державного підприємства "Макіїввугілля" та наказ про результати атестації робочих місць. Згідно відомостей з реєстру страхувальників відокремлений підрозділ "Шахта ім. В.І. Леніна державного підприємства "Макіїввугілля та відокремлений підрозділ "Шахта "Калинівська - Східна" державного підприємства "Макіїввугілля" були зареєстровані у м. Донецьк, на території, підконтрольній українській владі, перереєстровані не були, отож документи видані на тимчасово непідконтрольній українській владі території є недійсними і не створюють правових наслідків.

Не погодившись із таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. При цьому, суд врахував, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем, втім у даному випадку, суд вважає, що коли відмова державного органу визнано протиправною за наявності всіх необхідних правових підстав та іншого рішення суб'єктом владних повноважень не могло бути прийнято, то не буде порушенням або втручанням у дискреційні повноваження органу державної влади винесення адміністративним судом рішення, яким буде зобов'язано державний орган вчинити певні дії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Пунктом "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (в редакції станом на час звернення позивача за призначенням пенсії) (далі - Закон № 1788-ХІІ) визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пунктів 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із вимогами пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1028 п.20 Порядку №637 доповнено новим абзацом відповідно до якого, у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно матеріалів справи, відповідачу надано уточнюючі довідки на підтвердження страхового стажу позивача у Відокремленому підрозділі "Шахта ім. В.І. Леніна" Державного підприємства "Макіїввугілля" за №753 від 17.02.2017, відповідно до якої підтверджено, що ОСОБА_2 працював повний робочий день на ГОАО "Ордена Трудового Красного Знамени шахта им. В.И. Ленина", гірськоробочим по ремонту гірських виробіток підземним з повним робочим днем в шахті дільниця РГВ-1 (Список №1, розділ 1, підрозділ 1а, шифр 1010100а); згідно довідки №1014 від 09.08.2016 працював за професією проходчик на дільниці ПР-3 з повним робочим днем у шахті, що передбачено Списком 1 розділ 1, підрозділ 1.1а, з 09.12.1999.

Проте, вказані довідки відповідачем не враховані оскільки видані на непідконтрольній Україні території, тому не мають юридичної сили і не створюють юридичних наслідків.

Колегія суддів звертає увагу, що такі обставини не можуть бути підставою недійсності вказаних довідок з огляду на наступне.

Статтею 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) вказано, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Положення постанову Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595, на яку посилається апелянт, дають підстави для висновку, про те, що вказаний нормативно-правовий акт і затверджений ним Тимчасовий порядок жодним чином не скасовують, не обмежують і не звужують закріплені Конституцією України гарантії, права чи свободи позивачів стосовно здійснення соціальних виплат, а лише встановлюють особливий порядок (механізм) реалізації державної політики, зокрема в частині забезпечення здійснення соціальних виплат населенню у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Разом з тим, тимчасові заходи у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на територіях, які тимчасово не контролюються органами державної влади, передбачені положеннями Постанови № 595, спрямовані на впорядкування, організацію та забезпечення фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей. Зазначені тимчасові заходи хоч і створюють додаткові труднощі для певної частини громадян щодо отримання соціальних виплат, але спрямовані на забезпечення реального виконання соціальних та інших виплат взагалі.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно послався на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" де вказано, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог та визнання протиправним рішення Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про відмову в призначенні позивачу пенсії та зобов'язання призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію згідно п. "а" ст. 13 Закону № 1788-XII у зв'язку з наданням належних доказів.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 01 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.