Справа № 372/2124/17
Суддя: Болобан В. Г.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/2124/17
Провадження № 2-а-140/17
П О С Т А Н О В А
Іменем України
23 жовтня 2017 року Обухівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Болобана В.Г.,
за участі секретарів Бенчук О.О., Рудніцької О.В.,
розглянувши в судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Київський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії, уточнивши який остаточно просив суд визнати протокол комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 63 від 16.06.2017 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії неправомірним та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити (через відповідний уповноважений орган) позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975 та статей 16-16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 24.11.2014 року.Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що проходив військову строкову службу з 12.05.1980 року по 13.02.1981 року в Республіці Афганістан, де велися бойові дії, у зв`язку з чим отримав статус «Учасника бойових дій». Під час проходження військової служби в Республіці Афганістан позивач отримав поранення. 08.10.2014 року згідно висновку спеціаліста №46 було встановлено, що у позивача мають місце сліди загоєння ран у вигляді застарілих рубців в правій та лівій тім`яній області, над голівкою правої брови, в правій скроневій області, на лобі зліва, на переніссі, на лівій гомілці, на правій боковій поверхні шиї клітці, за давністю утворення дані ушкодження можуть відповідати часу його участі в бойових діях в 1980 році на території республіки Афганістан. 16.10.2014 року протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії відповідача №3153 було встановлено причинний зв`язок поранень позивача з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. 25.11.2014 року комісією МСЕК з 24.11.2014 року позивачу довічно було встановлено другу групу інвалідності з причиною інвалідності поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. 01.12.2014 року позивач отримав посвідчення інваліда війни другої групи ОСОБА_1 02.02.2016 року звернувся до Міністерства оборони України з заявою та відповідним пакетом документів про виплату грошової компенсації.

Останній, отримавши їх, відповіді не надав і позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав та згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017 року, дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано протиправними та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 63 від 16.06.2017 року позивачу було відмовлено в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії з тих підстав, що позивач проходив службу в прикордонних військах КДБ СРСР, незважаючи на те, що в військовому квитку позивача категорія обліку зазначена як «радянська армія», а не КДБ СРСР.
Вважаючи відмову Міністерства оборони України та Протокол комісії відповідача неправомірними, що порушує його права, позивач був змушений звернутися за захистом прав до суду, зазначивши при цьому, що звертається до суду після встановленого шестимісячного строку звернення з поважних причин.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, подав також свої письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з тим, що позивач проходив строкову військову службу у складі прикордонних військ КДБ СРСР і виплата одноразової грошової допомоги йому повинна здійснюватися Адміністрацією Державної прикордонної служби України; позивачу встановлено інвалідність, а не часткову втрату працездатності; позивачем в порушення п. 11 Порядку № 975 не подано до уповноваженого органу документу, що свідчить про причин та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Разом з цим, відповідач в своїх запереченнях зазначає, що позивачем оскаржуються дії міністерства, отже даний позов має розглядатися окружним адміністративним судом колегією у складі трьох суддів.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити.
Суд заслухавши пояснення позивача, представників сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 12.05.1980 року по 13.02.1981 року проходив військову строкову службу на території Республіки Афганістан, що підтверджується копією військового квитка.

08.10.2014 року згідно висновку спеціаліста № 46 було встановлено, що у позивача мають місце сліди загоєння ран у вигляді у вигляді застарілих рубців в правій та лівій тім`яній області, над голівкою правої брови, в правій скроневій області, на лобі зліва, на переніссі, на лівій гомілці, на правій боковій поверхні шиї клітці, за давністю утворення дані ушкодження можуть відповідати часу його участі в бойових діях в період часу з 12.05.1980 року по 13.02.1981 року на території республіки Афганістан.

16.10.2014 року протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії відповідача №3153 було встановлено причинний зв`язок поранень позивача з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Позивачу згідно з виписки із акту огляду МСЕК від 24.11.2014 року встановлено ІІ групу інвалідності з причиною інвалідності поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду встановлені наступні обставини. ОСОБА_1 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату грошової компенсації з відповідним пакетом документів. 11.08.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу було вручено відмову про неможливість виплати грошової компенсації, оскільки він проходив військову службу в прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР та рекомендовано звернутись до Державної прикордонної служби України.

У відповіді Адміністрації державної прикордонної служби України від 03.09.2015 року № 11/М-4516 на звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги, зазначено, що комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби дійшла висновку про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, оскільки він проходив службу не в Збройних Силах СРСР, а в прикордонних військах КДБ СРСР.
02.02.2016 року позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, але відповіді на заяву від відповідача на свою заяву не отримав і звернувся за захистом своїх прав до суду.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та визнано дії Міністерства оборони України щодо повернення документів ОСОБА_1 неправомірними і зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву останнього щодо виплати одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року Міністерство оборони України розглянуло заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги та згідно Протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 63 від 16.06.2017 року ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії було відмовлено з тієї причини, що він проходив службу в прикордонних військах КДБ СРСР.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 3 грудня 1991 року № 2011 -XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно пункту 3 Порядку у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, що позивачу ІІ група інвалідності встановлена з 24.11.2014 року довічно. Враховуючи, що право на грошову допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в моменту встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, то суд вважає, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року.

Таким чином, 24.11.2014 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону № 2011-XII та Постанови Кабінету Міністрів України № 975. Відповідно до п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам. Військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом. Особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей. Затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівняний соціальний захист військовослужбовців радянської армії до військовослужбовців Збройних сил України.
Позивач, як встановлено судом, проходив службу в прикордонних військах СРСР, тобто прирівняний до соціального захисту як військовослужбовець Збройних Сил України.
Розпорядником бюджетних коштів відповідно до ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»» є Міністерство оборони України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Міністерство оборони України, ігноруючи зазначені норми матеріального права та не здійснюючи перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі встановленому Законом № 2011-XII та Порядком, затвердженим Постановою Кабінету № 975, а саме 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності порушило право позивача, а отже позовні вимоги, щодо визнання неправомірним протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 63 від 16.06.2017 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, на Міністерство оборони України повинен бути покладений обов`язок нарахувати та виплатити (через відповідний орган) позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлений інвалідності 24.11.2014 року.

При цьому, суд критично сприймає доводи заперечення Міністерства оборони України про необхідність вирішення справи окружним адміністративним судом з огляду на наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим кодексом. Крім цього, статтею 16 вказаного вище Закону визначено підстави соціального захисту військовослужбовців, інвалідність яких настала після звільнення зі служби.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Враховуючи викладене, суд вважає, що одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена Законом, та про зобов`язання виплати якої ставить питання позивач в позовній заяві, відноситься до соціальних виплат, а тому даний спір слід розглядати місцевим загальним судам як адміністративним судам в порядку, встановленому КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена ВАС України в ухвалах від 21.10.2015 року у справі № К/800/15929/15, від 29.10.2015 року у справі № К/800/82719/13.
Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні, аналізуючи докази позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача для поновлення строку для подачі вказаного позову, то суд вважає, такий строк пропущено з поважних причин та його слід поновити.

Керуючись статтями 2, 12, 3, 9, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протокол комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 63 від 16.06.2017 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії неправомірним.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити (через відповідний уповноважений орган) ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975 та статей 16-16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 24.11.2014 року.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Обухівський районній суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

СуддяБолобан В. Г.