Справа № 308/8011/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 рокуЛьвів№876/10331/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Костіва М.В.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Пакистану ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року у справі №308/8011/17 за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Пакистану ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця з України,-

В С Т А Н О В И В :

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до громадянина Пакистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця з України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року позов задоволено. Примусово видворити громадянина Пакистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинно передувати прийняття відповідним компетентним органом рішення про примусове видворення та ухилення від виїзду після його прийняття або наявність обґрунтованих підстава вважати, що така особа ухилятиметься від його виконання. При цьому, зазначає, що ухилення від виконання вказаного рішення можна вважати тільки після спливу терміну, наданого іноземцю для самостійного виїзду з країни та за умови, що така можливість йому фактично була надана. Проте, судом першої інстанції не були враховані наведені обставини та не враховано, що йому не була надана можливість самостійно виконання рішення про його примусове повернення в країну походження. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 14 серпня 2017 року громадянин Пакистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно, поза пунктами пропуску, без документів, що посвідчують особу перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Польську Республіку в районі прикордонного знаку №130, однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Польської Республіки та 14 серпня 2017 року, в пункті пропуску «Смільниця» Мостиського прикордонного загону на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб, був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні.

За фактом порушення громадянина Пакистану ОСОБА_1 вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» складено протокол про адміністративне затримання від 14.08.2017 та протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 14.08.2017 .

Із протоколу особистого огляду та вилучення речей і документів відповідача вбачається, що він є громадянином Пакистану ОСОБА_1, на момент затримання документи, які посвідчують його особу були відсутні; під час огляду було виявлено та вилучено для тимчасового зберігання кошти у розмірі 10 доларів та годинник наручний металевий.

16.08.2017 начальник відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України прийняв рішення про примусове повернення з України громадянин Пакистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи його тим, що документи, що підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження та достатніх коштів для повернення до країни походження він не має.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач перебуває на території України незаконно та без будь-яких документів, а тому повинен бути примусово витворений з України.

Проте колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції невірними та такими, що не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статусу іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно частини 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Частиною 4 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відносно відповідача не було прийнято рішення про примусове повернення із наданням строку для його добровільного виконання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про примусове видворення громадянина Пакистану ОСОБА_1 за межі України є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Пакистану ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року у справі №308/8011/17 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
М. В. Костів
Повний текст постанови складено 27.10.2017р.