Справа № 2а-929/10
Суддя: Дужич С.П.
Дата ухвалення: 2010-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рівненський міський суд Рівненської області
___________________________________________________________________________________
справа 2а-929
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2010 року Рівненський міський суд

Рівненської області в особі судді - Дужича С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в місті Рівне про визнання протиправними дій а зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач просить суд визнати протиправними рішення та дії Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне щодо нарахування та виплатити йому пенсії та додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне зробити перерахунок та виплатити позивачу пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з липня 2009 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та інвалідом війни III групи, захворювання якого пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Отримує державну та додаткову пенсії, передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № І-ХІІ), проте, розміри призначених і виплачуваних позивачу пенсій, відповідають розмірам, передбаченим Законом № 7 96-ХІІ, і на відмову відповідача привести їх у відповідність з цим Законом. Просить суд визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати його усунути зазначені порушення, провівши вказані перерахунки.

Представник управління Пенсійного фонду України в місті Рівне в судовому засіданні позов не визнала і просить суд в позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що в липні 2009 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в місті і є з письмовою заявою, в якій просив відповідача провести перерахунок розміру його пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, згідно його пенсія не може бути нижчою 6 мінімальних пенсій за віком, а додаткова пенсія повинна становити 50% мінімальної пенсії за віком.

На вказану заяву позивач отримав відповідь від 07 лютого 2009 про відсутність підстав для проведення йому перерахунку пенсії та додаткової пенсії з посиланням на те, що розрахунок розміру цих пенсій проведений у відповідності до чинних постанов Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року №1, від 13 липня 2004 року №894, від 27 грудня 2005 року №1293, від 28 травня 2008 року №530 та від 16 липня 2008 року №654. При цьому, відповідач зазначив, що визначення мінімального розміру пенсії за віком надано лише в ст. 28 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV). Згідно ч.І ст.28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, ч.З ст. 28 Закону № 1058-IV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за цим законом, а тому немає підстав застосовувати вказаний мінімальний розмір пенсії при обчисленні пенсійних виплат відповідно до Закону "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішення та дії управління Пенсійного фонду України в місті Рівне щодо нарахування та виплати позивачу пенсії та додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, є протиправними.

Статтею 49 Закону № 7 96-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка визначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 Закону № 7 96-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку з утратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів III групи, щодо яких установлено причинний зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими шести мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 Закону №796-ХІІ особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам III групи - у розмірі 50 процентів мінімальній пенсії за віком. Як передбачено ст.53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.1 ст. 28 Закону № 1058-IV встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом III групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесений до категорії 1 осіб, котрі постраждали внаслідок цієї аварії, одержує пенсію по інвалідності на підставі ст. 54 та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст. 50 Закону № 796-ХІІ.

Розрахунок пенсій позивачу управління провело з урахуванням розміру 19,91 грн., установленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року №1 "Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» (далі - постанова №1). В подальшому розрахунки розміру пенсій користувалися відповідачем відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 13 липня 2004 року №894, від 27 грудня 2005 року №1293, від 28 травня 2008 року №530 та від 16 липня 2008 року №654.

Однак, суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено чинною постановою Кабінету Міністрів України від ЗО травня 1997 року №523, положення якої стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту ст. 53, 54 Закону №796-ХІІ.

Пунктом 2 постанови №1 Кабінет Міністрів України встановив розміри сум, за якими розраховуються пенсії, всупереч положенням зазначених статей Закону №7 96-ХІІ, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону №7 96-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення ч.З ст.28 Закону №1058IV не є перешкодою для застосування зазначеної величини мінімального розміру пенсії за віком для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в місті зробити перерахунок та виплатити йому пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком підлягають до задоволення.

Що з стосується позовних вимог в частині зобовязання відповідача в подальшому робити перерахунок пенсії у разі підвищення розміру мінімальної пенсії за віком, розмір якої відповідає розміру прожиткового мінімуму, то таку вимоги суд визнає безпідставними , а тому вони задоволенню не підлягають.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту невизнання , оспорювання чи порушення його права відповідачем у майбутньому , а доказування наявності підстав для задоволення позову в цій частині не може ґрунтуватись виключно на припущеннях позивача.

На підставі с.19 Конституції України ,ст.ст. 50, 54,67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п.2 ст. постанови №674 Кабінету міністрів України від 02 грудня 1992 року «Порядку віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», керуючись ст.ст. 3 , 18, 160, 163, 167, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними рішення та дії управління Пенсійного фонду України в місті Рівне щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії та додаткової щомісячної пенсії за шкоду , заподіяну здоровю .

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в місті Рівне зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 6 (шести) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду , заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 30 липня 2009 року.

В позові ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Рівне в частині зобовязання в подальшому робити перерахунок пенсії у разі підвищення розміру мінімальної пенсії за віком , розмір якої відповідає розміру прожиткового мінімуму , відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви на апеляційне оскарження . Постанова також може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, але у строк , встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження , якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву на апеляційне оскарження ,але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.186 КАС України , постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Дужич