Справа № 820/4283/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 жовтня 2017 р. № 820/4283/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Білової О.В.,

за участі секретаря судового засідання Ділбаряна А.О.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіальне управління юстиції у Харківській області, в якому просить суд визнати дії Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо відмови у задоволенні запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_3 від 07.08.2017 незаконними та зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Харківській області надати доступ до публічної інформації на запит ОСОБА_3 від 07.08.2017, а саме: надіслати на електронну адресу ОСОБА_3 копії матеріалів службового розслідування, що проводилося відносно заступника начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 у період з 10 по 23 листопада 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він звернувся до Головного територіального управління юстиції у Харківській області із запитом на отримання публічної інформації, за результатами розгляду якого отримав відповідь із зазначенням кількості сторінок запитуваного службового розслідування та про відмову відповідача у наданні вказаної інформації, оскільки матеріали службового розслідування в електронному вигляді відповідачем не створювалися, а, на думку посадових осіб Головного територіального управління юстиції у Харківській області, виготовлення електронних копій запитуваних документів є тотожним поняттю «створення нової інформації» або «створення інформації в інший спосіб». Позивач вважає таку відмову незаконною, посилаючись на положення Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Представником відповідача надані заперечення проти позову, в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та на підставі норм чинного законодавства. Так, в наданні запитаних матеріалів службового розслідування було відмовлено, оскільки вказані матеріали для їх надання в електронному вигляді необхідно, на думку представника відповідача, створювати в інший спосіб.

Представник позивача, ОСОБА_3 - ОСОБА_1 - в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 звернувся до Головного територіального управління юстиції у Харківській області із запитом на отримання публічної інформації копії матеріалів службового розслідування, яке проводилося відносно заступника начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 у період з 10 по 23 листопада 2015 року.

Головне територіальне управління юстиції у Харківській області листом від 11.08.2017 повідомило позивача, що загальний обсяг матеріалів службового розслідування складається із 222 аркушів та відмовив у їх наданні, оскільки копії вказаних вище матеріалів службового розслідування в електронному вигляді не створювалися, тому, на думку відповідача виготовлення електронних копій запитуваних документів є тотожнім поняттю створення нової інформації або створення інформації в інший спосіб.

При вирішені цього спору по суті суд виходить з наступного.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з частиною другою статті 7 Закону України «Про інформацію» ніхто не може обмежувати право особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ, зокрема, до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно по частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації визначених цим Законом.

Так, аналіз зазначених норм свідчить, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме письмову чи електронну.

Наявність такого права особи підтверджується також частиною пятою статті 19 Закону, якою, зокрема, передбачена можливість зазначення у запиті лише електронної адреси. Це свідчить про можливість обрання виключно електронної форми листування з розпорядником інформації, й, відповідно, отримання запитуваних копій документів тільки на електронну адресу.

Крім цього, згідно зі статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Наведений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд зазначає, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (частина четверта статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Таким чином, ненадання запитуваної інформації, володіння якою не заперечується відповідачем, у зв'язку з тим, що вона зберігається в паперовому вигляді, суперечить положенням Закону України «Про доступ до публічної інформації».

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання незаконною часткової відмови Головного територіального управління юстиції у Харківській області у задоволенні запиту на отримання публічної інформації від 07.08.2017.

При цьому суд зазначає, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» регламентує також інформацію з обмеженим доступом та підстави, за якими розпорядник інформації може обмежити доступ до неї.

Так, статтею 6 вказаного Закону визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Судом встановлено, що у запитуваних позивачем документах йдеться про службове розслідування відносно одного з керівників Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а саме відносно заступника начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4

Поряд з тим, відповідно до статті 1 Закону України Про державну службу державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Відповідно до статті 4 Закону України Про державну службу одним із принципів державної служби є прозорість, тобто відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України.

Таким чином, інформація про вчинення незаконних дій під час виконання посадовою особою функції держави, а також будь-яка інша інформація, що пов'язана із здійсненням суб'єктом владних повноважень своїх функцій, не може бути обмежена у доступі, крім випадків, прямо передбачених законодавством.

Також, частиною сьомою статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації передбачено, що обмеженню підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

У такому випадку копія документа повинна надаватися у звичайному порядку, при цьому інформація, доступ до якої обмежено, вилучається шляхом ретушування або іншим способом на вибір розпорядника інформації.

Закон України Про доступ до публічної інформації прямо забороняє розпоряднику інформації відмовляти у доступі до документу, натомість наділяючи розпорядника інформації правом визначення обсягів інформації, що надається.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що відповідачем інформаційний запит у відповідності до вимог Закону України Про доступ до публічної інформації не розглянутий по суті у відповідності до вимог Закону.

Зі змісту відповіді на запит позивача та пояснень представника відповідача в судовому засіданні судом встановлено, що відповідач не здійснював аналізу наявності або відсутності підстав для обмеження доступу до запитаної інформації.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобовязання відповідача надати ОСОБА_3 інформацію, що запитувалася ним в інформаційному запиті від 07.08.2017, задоволеною не підлягають, оскільки із системного аналізу положень ч. 1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади та ст. 8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Водночас, враховуючи наведене та вимоги ч. 2 ст. 11 КАС України, суд задля повного захисту прав позивача виходить за межі позовних вимог в частині зобовязання відповідача вчинити певні дії та зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача у сфері публічно-правових відносин буде зобовязання відповідача повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути запит ОСОБА_3 від 07.08.2017.

Щодо розподілу судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 8320,00 грн на користь позивача, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, п.1 ч.3 ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України віднесено і витрати на правову допомогу.

Частинами 1 і 3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як встановлено ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", який є спеціальним нормативно-правовим актом, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017рік" встановлено на 2017 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб в місячному розмірі: з 1 січня 1600,00 грн., а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 640,00 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

За змістом вищезазначеної норми, компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування суду повинні бути надані відповідні докази.

В обґрунтування заявленої вимоги позивачем надано до суду: договір про надання правової допомоги від 15.08.2017, згідно з яким ОСОБА_3 як замовник доручає, а ОСОБА_6, як виконавець зобовязується надавати замовнику правову допомогу у справах про оскарження дій Головного територіального управління юстиції у Харківській області, повязаних із розглядом запиту на отримання публічної інформації від 07.08.2017, а також, в разі необхідності та бажання замовника, із інших питань на строк дії цього договору (термін дії договору до 18.05.2019); акт виконаних робіт від 04.09.2017; калькуляції рахунки від 07.09.17, 11.10.2017, 20.10.2017, квитанції до прибуткових касових ордерів про отримання коштів у сумі 8320,00 грн. від позивача; диплом магістра ОСОБА_6 на підтвердження отримання повної вищої освіти за спеціальністю "Правознавство" та здобуття кваліфікації юриста; дані ЄДР щодо ОСОБА_6 з наявним кодом КВЕД 69.10 «діяльність у сфері права».

З наданого калькуляції-рахунку від 07.09.17 вбачається, що вартість послуг з ознайомлення з первісним матеріалом (документами) замовника, їх вивчення та аналіз на предмет релевантності, належності, допустимості, ступеню ймовірного доказового значення за три години складає 1920 грн. (1год=640грн.); вартість послуг з аналізу нормативного матеріалу, коментарів, розяснень, з пошуку і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, узагальнень судів касаційних інстанцій та правових позицій Верховного Суду України, публікацій науковців, висновків фахівців за чотири години складає 2560 грн. (1год=640грн.); вартість послуг зі складання тексту позовної заяви в інтересах позивача - за чотири години складає 2560 грн. позивача (1год=640грн.), всього на суму 7040 грн.

З наданої калькуляцій №2 від 11.10.2017 вбачається, що вартість послуг - участі представника позивача у судовому засіданні 12.10.2017 по справі №820/4283/17 у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду за годину складає по 640 грн 00 коп., всього надано послуг позивачу у кількості однієї години.

З наданої калькуляцій №3 від 20.10.2017 вбачається, що вартість послуг ознайомлення представника позивача з матеріалами справи №820/4283/17 у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду за годину складає по 640 грн 00 коп., всього надано послуг позивачу у кількості однієї години.

Суд зазначає, що відшкодування витрат з виконання робіт з ознайомлення з первісним матеріалом замовника, аналізу нормативного матеріалу та складання позовної заяви з підготовкою примірників додатків до неї не передбачено чинним законодавством, оскільки складання таких документів не відноситься до окремих процесуальних дій. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.10.2016 по справі №826/7305/15.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_6 перебував у судовому засіданні 12.10.2017 41 хвилину, а також, ознайомлювався з матеріалами справи 12.10.2017 з 12:25 до 12:40, тобто, впродовж 15 хвилин.

Враховуючи положення ч.1 і 3 ст. 90 КАС України, ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", виходячи з фактично витраченого представником позивача часу на участь у судових засіданнях згідно з журналом судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи згідно з журналом видачі справ для ознайомлення, суд прийшов до висновку про стягнення судових витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_3 на загальну суму 597,33 грн.

Щодо вимоги позивача, заявленої в порядку ст. 267 КАС України, відносно встановлення судового контролю суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов'язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення.

Посилання представника позивача в судовому засіданні на наявність у відкритому реєстрі виконавчих проваджень інформації про відкриті виконавчі провадження, боржником в яких є відповідач, не доводить підстав для таких сумнівів як з огляду на кількість виконавчих проваджень, так і відсутність інформації щодо підстав відкриття таких проваджень, їх зв'язок з розглядом запитів на отримання публічної інформації. Також судом при розгляді справи не встановлено порушень строків розгляду відповідачем запитів на отримання публічної інформації. Крім того, суд зазначає, що стадії примусового виконання судових рішень в порядку Закону України «Про виконавче провадження», про яку зазначав представник позивача, передує добровільне виконання такого судового рішення боржником.

Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів ст. 267 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобовязання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 2, 8-14, 17, 50, 70, 71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Головного територіального управління юстиції у Харківській області у задоволенні запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_7 від 07.08.2017.

Зобовязати Головне територіальне управління юстиції у Харківській області повторно розглянути запит ОСОБА_7 на отримання публічної інформації від 07.08.2017.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61001, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61124, інн. НОМЕР_1, 02.01.1966 р.н.) судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 597,33 грн. (пятсот девяноста сім гривень 33 копійки).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 27 жовтня 2017 року.

Суддя Білова О.В.