Справа № 332/1694/17 (2-а/332/73/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" жовтня 2017 р. справа № 332/1694/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року у справі №332/1694/17

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певні дії, -

встановив:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015, 2016 рр.;

- зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 25 травня 2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що під час відмови позивачу у призначенні пенсії за його заявою від 25.05.2017 року відповідач діяв в межах своїх повноважень і така відмова є обґрунтованою та правомірною.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" регламентовано

порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був під час призначення пенсії, передбаченої Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

01.11.2000 року відповідач призначив позивачу пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку по Списку № 1 у відповідності до п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Станом на день призначення пенсії позивачу виповнилось 52 роки, отже, пенсію у відповідності до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" на загальних підставах позивачу призначено бути не могло, оскільки позивач не досяг загального пенсійного віку - 60 років.

Оскільки 13.04.2008 року позивачу виповнилось 60 років, то з 14.04.2008 року позивач отримав право на призначення пенсії за віком на загальних підставах. Умовою для призначення даного виду пенсії є досягнення 60-річного віку. Таким чином, позивачу має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Посилання відповідача на те, що пенсія була перерахована позивачу у відповідності до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" є необґрунтованою, оскільки жодних заяв стосовно перерахунку пенсії за віком позивачем не надавалося. За призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся вперше.

Пільгова пенсія зі зниженням пенсійного віку - це спеціальна пенсія для конкретно визначеного кола осіб, а загально визначена пенсія для всіх категорій осіб - пенсія за віком. При призначенні пенсії на пільгових умовах показник середньої заробітної плати (доходу) при розрахунку не застосовується в силу вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічна правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України у постанові від 29 листопада 2016 року №133/476/15-а.

Таким чином, при призначенні позивачу пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст.26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", позивачу має бути розраховано пенсію з урахуванням вимог ч.2 ст.40 даного Закону із застосуванням середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2014-2016 роки).

Враховуючи, що Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" не передбачена пенсія за віком на пільгових умовах, дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до зазначеного закону є протиправними, оскільки в цьому випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що з 01.11.2000 року позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію, призначену відповідно до п. "а" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

25.05.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Листом від 09.06.2017 року №140/М-9 позивачу відмовлено у задоволенні заяви про призначення пенсії за віком з посиланням на те, що позивач вже отримує такий вид пенсії.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач з 01.11.2000 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком, тому підстави для призначення чи переведення позивача на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в порядку, визначеному статтею 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні, відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову на підставі наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим законом призначалися наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до пункту "а" ч.1 статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції на час призначення пенсії позивачу, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сімї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і підпунктом 3 пункту 2 Перехідних положень Закону України "Про загальнообовязкове пенсійне страхування".

Отже, дія Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 9 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" визначено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у звязку з втратою годувальника.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" і Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах.

Позивач скористався своїм правом на призначення пенсії за віком відповідно до п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка йому з 2004 року перераховувалася у визначеному Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" порядку.

Частиною 3 статті 45 цього Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З наведеного вбачається, що частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивачу вже призначено пенсію за віком відповідно до п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка була розрахована за правилами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Цей вид пенсії не є іншим в розумінні статті 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки у відповідача відсутні підстави для повторного призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 29.11.2016 року по справі №133/476/15-а є помилковим, оскільки спірні правовідносини між сторонами по справі №133/476/15-а виникли з приводу призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2012, 2013, 2014 роки, особі, яка отримувала пенсію за вислугу років за ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року у справі №332/1694/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко