Справа № 592/5433/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 р.Справа № 592/5433/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2017р. по справі № 592/5433/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (надалі по тексту відповідач), в якому, просив суд:

- визнати неправомірними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посаді слідчого СВ Роменського MB УМВС України в Сумській області;

- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з моменту призначення з 09 грудня 2016 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді - 09 років 05 місяців 03 днів стажу, який складається з проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 07 травня 1984 року по 15 травня 1987 року, половини строку навчання в Волгоградській Вищій слідчій школі МВС СРСР з 01 вересня 1987 року по 26 липня 1991 року, роботи на посаді слідчого слідчого відділення Роменського MB УМВС України в Сумській області з 01 вересня 1991 року по 11 лютого 1996 року, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити ОСОБА_1 - судді у відставці, починаючи з 09 грудня 2016 року, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від суми його суддівської винагороди на посаді судді апеляційного суду Сумської області 29 920 грн., вказаної у довідці апеляційного суду Сумської області від 23 січня 2017 року № 2 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80% до 90 %;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2017 року зазначений позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посаді слідчого СВ Роменського MB УМВС України в Сумській області.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з моменту призначення з 09 грудня 2016 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді - 09 років 05 місяців 03 днів стажу, який складається з проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 07 травня 1984 року по 15 травня 1987 року, половини строку навчання в Волгоградській Вищій слідчій школі МВС СРСР з 01 вересня 1987 року по 26 липня 1991 року, роботи на посаді слідчого слідчого відділення Роменського MB УМВС України в Сумській області з 01 вересня 1991 року по 11 лютого 1996 року, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити ОСОБА_1 - судді у відставці, починаючи з 09 грудня 2016 року, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від суми його суддівської винагороди на посаді судді апеляційного суду Сумської області 29 920 грн., вказаної у довідці апеляційного суду Сумської області від 23 січня 2017 року № 2 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80% до 90 %.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що врахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання та роботи на посаді слідчого у чинній на момент відставки позивача редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 7 травня 1994 по 15 травня 1997 року проходив строкову військову службу в збройних силах Радянського Союзу (а.с. 12). Після проходження служби за направленням УВС УМВД України в Сумській області з 01 вересня 1987 року по 27 серпня 1991 року навчався у вищому учбовому закладі - Вищій слідчій школі МВС СРСР м. Волгограда (а.с. 13).

Закінчивши навчання позивач працював на посаді слідчого слідчого відділення Роменського МРВВС УМВС України в Сумській області з 01.09.1987 року по 12.02.1996 року (а.с.14).

Указом Президента України № 39 /96 від 9 січня 1996 року позивач був призначений на посаду судді Роменського районного суду Сумської області. Згідно вказаного Указу, наказом начальника управління юстиції в Сумській області №17-0 від 12 лютого 1996 року, позивача призначено на посаду судді Роменського районного суду Сумської області з 12 лютого 1996 року.

Постановою Верховної ради України № 2286-111 від 22 лютого 2001 року позивач був обраний на посаду судді Роменського районного суду Сумської області безстроково (а.с. 23).

Постановою Верховної ради України № 57-4 від 1 липня 2002 року ОСОБА_1 був обраний на посаду судді апеляційного суду Сумської області безстроково. Наказом голови апеляційного суду Сумської області № 27 серпня 2002 року позивач був зарахований до складу апеляційного суду Сумської області та з 27 серпня 2002 року приступив до виконання своїх обов'язків (а.с.15).

Наказом голови апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016 року, ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у відставку (а.с.16).

Наказом голови апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року № 5-ОС позивачу було встановлено щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 70 % посадового окладу на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року (а.с.17).

09.12.2016 року відповідно до повідомлення Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці і обчислене із розрахунку 80% суддівської винагороди як судці у якого стаж судді складав 20 років 9 місяців і 25 днів. в розмірі 22528.грн.00 коп. обчисленого з посадового окладу 28160 грн. станом на 30.11.2016 року (а.с.18).

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданого апеляційним судом Сумської області, стаж роботи ОСОБА_1, станом на 08.12.2016 року становить 30 років 02 місяці 27 днів (а.с.20).

Довідкою № 2 від 23.01.2017 року апеляційного суду Сумської області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка була надана позивачу при звільненні на підставі особового рахунку, підтверджується, що суддівська винагорода позивача для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 29920 грн. з 1 січня 2017 року (17 600 грн. посадовий склад, 12340 грн. надбавка за вислугу років -70% від посадового окладу) (а.с.19).

На звернення позивача до відповідача стосовно зарахування йому до спеціального стажу на посаді судді: половину навчання у вищому учбовому закладі, повний строк проходження строкової військової служби, а також стаж роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ, і перерахування в зв'язку з цим довічного грошового утримання, було відмовлено, з роз'ясненням права вирішити це питання в судовому порядку (а.с.21).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності дій Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо не зарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання, періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 07 травня 1984 року по 15 травня 1987 року, половини строку навчання в Волгоградській Вищій слідчій школі МВС СРСР з 01 вересня 1987 року по 26 липня 1991 року, роботи на посаді слідчого слідчого відділення Роменського MB УМВС України в Сумській області з 01 вересня 1991 року по 11 лютого 1996 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть буди обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Щомісячне довічне грошове утримання судді - це спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання, та по своїй правовій природі не є пенсією.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч.3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VIII, яка діяла на час призначення позивачці довічного щомісячного грошового утримання судді) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 положення частини третьої статті 141 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Отже, з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 правове регулювання спірних правовідносин повинно здійснюватися відповідно до положень ч.3 ст. 138 Закону № 2453 у редакції Закону, що передбачає збільшення довічного грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 квітня 2010 р. № 2453 (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 р. №3668-VI та на час виходу позивача у відставку) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 р. № 3668-VІ внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 р. №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону до змін, внесених Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно з ч.2 ст.70 Закону України "Про Конституційний Суд України" у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України "Про Конституційний Суд України"), Конституційний Суд України у пункті 8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013р. зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Отже, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції до змін, внесених Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді (а.с.18).

При цьому, збільшення довічного грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років відповідачем проведено не в повному обсязі, оскільки для цього розрахунку було використано стаж роботи виключно на посаді судді - 20 роки 09 місяців 25 днів.

Відповідно до статті 120 Закону № 2453-VІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з вимогами ст. 135 Закону № 2453-VІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VІ (у редакції Закону від 07.07.2010 р.) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції від 7 липня 2010 року зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 р. № 2862-XII (далі - Закон № 2862-XII).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-XII кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, при зарахуванні часу роботи на посадах слідчих до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, цей час роботи прирівнюється до часу роботи на посаді судді та має враховуватися при нарахуванні довічного грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

Крім того, як передбачено пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що окрім стажу роботи на посаді судді 20 роки 09 місяців 25 днів, позивачу до стажу роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання, відповідач повинен був зарахувати період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 07 травня 1984 року по 15 травня 1987 року, половину строку навчання в Волгоградській Вищій слідчій школі МВС СРСР з 01 вересня 1987 року по 26 липня 1991 року та роботу на посаді слідчого слідчого відділення Роменського MB УМВС України в Сумській області з 01 вересня 1991 року по 11 лютого 1996 року.

Доводи апелянта про те, що врахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання період проходження строкової військової служби, половина строку навчання та робота на посаді слідчого у чинній на момент відставки позивача редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, за приписами пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VІ (у редакції Закону від 07.07.2010 р.) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо неправомірності стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області судових витрат на користь позивача по сплату судового збору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зазначена вище норма не містить особливостей про розподіл судових витрат щодо суб'єкта владних повноважень, який звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.768200785.1 від 18.05.2017 р. (а.с.1).

Таким чином, розподіл судових витрат здійснено судом у порядку, передбаченому ст. 94 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порядку розподілу судових витрат та вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів, підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2017р. по справі № 592/5433/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова Н.В.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Мінаєва О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 23.10.2017 р.