Справа № 2-а-614/11
Суддя: Куриленко О. М.
Дата ухвалення: 2011-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-614/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2011 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О. М.,

за участю секретаря Фірко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання рішення органу місцевого самоврядування частково нечинним,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати пункт 19 рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 07.04.1989 року № 191Об определении правового положення возведенных строений в индивидуальном жилфонде, яким рішення виконкому цієї ж райради №583 від 17.07.1981 р. змінено і викладено в новій редакції, нечинним в частині підпункту 1.1, за яким вирішено надлишок земельної ділянки по вул. Тульській, 3 площею 172 кв. м. зберегти за володільцями будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення в оскаржуваній частині суперечить діючому на той час земельному законодавству, прийнято з порушенням встановленого законом порядку, порушує його права на користування земельною ділянкою, наданою органом місцевого самоврядування під будівництво житлового будинку по вул. Тульській 3-а в м. Одесі, який належить йому на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Земельна ділянка площею 172 кв. м., вказана в даному рішенні як надлишок земельної ділянки по вул. Тульській, 3, фактично включає в себе частину належної позивачу на праві безстрокового користування земельної ділянки, яка в нього не вилучалась у встановленому законом порядку і за яку він сплачував податок на землю.

Також зазначав, що про існування оскаржуваного рішення позивачу стало відомо лише 18.11.2009 року з копій документів, виданих Департаментом архівної справи та діловодства ОСОБА_2 міської ради, під час підготовки документів для звернення до суду у звязку з виникненням між ним та третьою особою ОСОБА_3, який є суміжним землекористувачем, спору щодо користування суміжними земельними ділянками, розташованими по вул. Тульській, 3-а та вул. Тульській, 3 в м.Одесі.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали повністю, пояснивши, що позивач не знав про оскаржуване рішення, ні виконком Київської районної Ради народних депутатів м.Одеси, ні хто інший не доводив до його відома про прийняття цього рішення, копія рішення йому не вручалась. Про існування оскаржуваного рішення позивачу стало відомо з виданих 18.11.2009 р. Департаментом архівної справи та діловодства ОСОБА_2 міської ради на адвокатський запит копій документів, тому він не пропустив встановлений адміністративним процесуальним законом строк на звернення до суду і його права та інтереси підлягають судовому захисту.

Крім того, представником позивача суду подано письмову заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з адміністративним позовом, в якій позивач просить суд у разі, якщо суд прийде до висновку, що ним пропущено строк на звернення до суду, поновити йому цей строк у звязку з поважністю причин пропуску строку, встановленого законом.

Представник відповідача, ОСОБА_2 міської ради, в судове засідання, в якому була винесена постанова, не зявився, про причини не прибуття суд не повідомив. ОСОБА_2 міська рада про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.

Будучи присутнім в судових засіданнях, що відбулись в даній справі раніше, представник відповідача позов не визнав, просив в задоволені позову відмовити з підстав відповідності оскаржуваного рішення закону та недоведеності позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не довів порушення його прав оскаржуваним рішенням та пропустив строк звернення до суду з вказаним позовом.

Вислухавши представників сторін, спеціалістів, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 ОСОБА_4 України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. ОСОБА_4 України згідно ст. 8 ОСОБА_4 є нормами прямої дії.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 15.02.1978 р., посвідченим нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори за реєстром №2-427, ОСОБА_1 придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Тульській, 3- а в м. Одесі, розташований на земельній ділянці площею 516 кв. м.(а. с.4-5).

Право власності на даний житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано за позивачем ОСОБА_2 міським бюро технічної інвентаризації 22.02.1978 р., про що в книзі 95 на сторінці 37 виконано запис за № 87.

Зазначений будинок збудований в 1962 році на земельній ділянці площею 600 кв.м ОСОБА_5, якій ця земельна ділянка була відведена під індивідуальне житлове будівництво рішенням виконкому ОСОБА_2 міської Ради депутатів трудящих від 06.01.1949 р. №23 та надана в безстрокове користування на підставі договору на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 03.05.1950 р., посвідченого держаним нотаріусом ОСОБА_2 першої державної нотаріальної контори.

Винос на місцевість меж земельної ділянки площею 600 кв. м, відведеної ОСОБА_5 рішенням виконкому ОСОБА_2 міської Ради депутатів трудящих від 06.01.1949 р. №23, відповідно до ОСОБА_6 визначення меж здійснено 19.04.1950 року ( а. с. 132 ).

Згідно з планом відведеної під будівництво житлового будинку земельної ділянки, який за приміткою до п.1 договору від 03.05.1950 р., є невідємною частиною договору, ширина земельної ділянки становила 16,0 м, а довжина 37,5 м., площа 600 кв.м.

Межа між земельною ділянкою, відведеною ОСОБА_5, і суміжною земельною ділянкою площею 600 кв. м., відведеною рішенням ОСОБА_2 міської Ради депутатів трудящих від 18.04.1948 р. №1084 землекористувачу ОСОБА_7, проходила відповідно до Генплану району 10-11 станція Великого Фонтану, вулиця Проектована (нині вул. Тульська) від 12.06. 1950 р. та ОСОБА_6 визначення меж від 19.04. 1950 р. і 09.05.1950 р. по середині суміжної стіни будинків, що будувались названими землекористувачами ( а. с. 123131).

Акти районної комісії від 12.12.1962 р. про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом індивідуального житлового будинку (1/2 частина двоблочного будинку), збудованого ОСОБА_5 на підставі договору від 03.05.1950 р. на земельній ділянці площею 600 кв.м. по вул. Тульській №3, та про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом індивідуального житлового будинку (1/2 частина двоблочного будинку), збудованого ОСОБА_7 на підставі договору від 07.07. 1950 р. на земельній ділянці площею 600 кв.м. по вул. Тульській №3, затверджені рішенням Приморської Райради депутатів трудящих м. Одеси від 29.01.1963 р. №76.

За договором дарування від 25.05.1963р., посвідченим нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 подарувала належний їй будинок ОСОБА_6, який за вищевказаним нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 15.02.1978 р., продав цей будинок з господарчими будівлями ОСОБА_1

На час відчуження ОСОБА_6 будинку ОСОБА_1, будинку була присвоєна адреса - вул. Тульська, №3-а.

Частина 1 ст. 90 ЗК УРСР 1970 р., що діяв час укладення угод по відчуженню даного будинку, встановлювала, що на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Таким чином, до позивача з переходом права власності на житловий будинок по вул. Тульській, 3-а в м. Одесі, перейшло й право користування земельною ділянкою, відведеною рішенням виконкому ОСОБА_2 міської Ради депутатів трудящих від 06.01.1949 р. №23 під індивідуальне житлове будівництво.

В січні 1989 р. вдова ОСОБА_7 - ОСОБА_8 звернулась до виконкому Київської Райради народних депутатів м. Одеси з письмовою заявою про перегляд рішення цього райвиконкому №583 від 17.07.1981 р. і узаконення самочинно переобладнаної з кухні житлової кімнати в будинку по вул. Тульській,3 (а.с.77 ).

07.04.1989 р. виконком Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси прийняв рішення №191 Об определении правового положення возведенных строений в индивидуальном жилфонде, відповідно пункту 19 якого вирішив змінити рішення виконкому Київської райради №583 від 17.07.1981 року, виклавши його в наступній редакції: І. Возведені гр. ОСОБА_8 к належному їй дому по вул. Тульській, 3 кімнату площ.14,6 кв. м (переобладнану з кухні), сарай Е- 4,0х2,30 м, навіс літ Ж- 3,0х2,0 м узаконити. ОСОБА_9 земельної ділянки по вул. Тульській, 3 площ 172 кв.м. зберегти за володільцями дому, хоча матеріали, витребувані судом з Департаменту архівної справи та діловодства не містять заяви ОСОБА_8 стосовно узаконення надлишку земельної ділянки, а містять лише документи по узаконенню самовільних прибудов.

Вказаним рішенням площа земельної ділянки по вул. Тульській, 3 збільшена до 772 кв. м. Збільшення площі земельної ділянки по вул. Тульській, 3 відбулось, зокрема, за рахунок частини площі земельної ділянки по вул. Тульській, 3-а, яка зменшується до 487 кв. м., що підтверджується технічними паспортами, виготовленими ОМБТІ та РОН на житлові будинки по вул. Тульській,3 і вул. Тульській, 3-а, генеральним планом забудови району та висновком спеціаліста №13-05/11 з будівельно-технічного дослідження земельної ділянки по вул. Тульській,3-а в м. Одесі.

Суд не може прийняти як доказ у справі акт від 25.01.1989 року, складений комісією дільничого комітету громадськості №1 Київського району (а.с.30), в якому зазначено, що претензій до земельної ділянки з боку сусідів немає, так як будь-яких письмових доказів цього твердження матеріали справи не містять.

За приписами ст. 86 ЗК УРСР 1970 р. всі землі в межах міста перебувають у віданні міських Рад народних депутатів, компетенція яких в галузі регулювання земельних відносин визначається статтею 11 цього Кодексу

За нормою ст. 11 ЗК УРСР 1970 р. надання у користування, а також вилучення земельних ділянок для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу на території міста відноситься до компетенції міської Ради народних депутатів та її виконавчого комітету.

Згідно з ч. 4 ст. 16 ЗК УРСР 1970 р. надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадитись тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37 - 41 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 35, 37 ЗК УРСР 1970 р. вилучення земельної ділянки чи її частини допускається лише для державних або громадських потреб.

Як вбачається з зібраних в справі доказів, ні ОСОБА_2 міська рада народних депутатів, ні її виконавчий комітет не приймали рішення про вилучення у ОСОБА_1 частини земельної ділянки по вул. Тульській, 3-а в м. Одесі та передання іншій особі.

Статтею 88 ЗК УРСР 1970 р. встановлювалось, що в містах, де допускається індивідуальне житлове будівництво, виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів можуть надаватися громадянам для цієї мети земельні ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектарів, з врахуванням місцевих умов, незалежно від кількості членів сімї.

У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок відповідно до ч. 3 ст.16 ЗК УРСР 1070 р. мала вказуватись мета для якої вони надаються, і основні умови користування земельною ділянкою.

Частиною 1 ст.16 ЗК УРСР 1970 р. визначалось, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення.

Таким чином, діючий на час прийняття оскаржуваного рішення Земельний кодекс не передбачав можливості надання земельної ділянки у користування шляхом збереження за володільцями домута збільшення площі земельної ділянки понад норми, встановлені статтею 88 цього Кодексу.

Припинення права користування земельною ділянкою або зменшення її розмірів згідно з ч. 2 ст. 25 ЗК УРСР можливе лише у випадках, прямо передбачених законом. За ч. 3 ст. 25 ЗК УРСР порушені права землекористувачів підлягають відновленню.

Також суд звертає увагу на те, що прийнявши рішення про збереження надлишкуземельної ділянки по вул. Тульській, 3 площ 172 кв.м. за володільцями будинку, виконком Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси вийшов за межі своєї компетенції, порушив встановлений Земельним кодексом порядок надання земельних ділянок в користування та права і інтереси позивача, оскільки своїм рішенням незаконно фактично передав володільцям дома по вул. Тульській, 3 у користування частину земельної ділянки, належної на праві безстрокового користування позивачу.

З урахуванням викладеного та положень ст.162 КАС України суд вважає, що зазначене рішення в оскаржуваній частині як таке, що прийняте з порушенням діючого земельного законодавства, є протиправним і має біти визнано нечинним в частині збереження надлишкуземельної ділянки по вул. Тульській, 3 площ 172 кв.м. за володільцями дому.

Суд також вважає, що позивач не пропустив встановлений адміністративним процесуальним законом строк для звернення до суду з адміністративним позовом про визнання оскаржуваного рішення частково нечинним.

Як свідчать зібрані в справі докази, ОСОБА_1 не знав про прийняття виконкомом Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси рішення Об определении правового положення возведенных строений в индивидуальном жилфонде№191 від 07.04.1989 р., копія рішення йому не вручалась, про існування даного рішення дізнався з виданих 18.11.2009 р. Департаментом архівної справи та діловодства ОСОБА_2 міської ради на адвокатський запит копій документів, що підтверджується проставленою Департаментом на копіях документів датою їх видачі та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з адміністративним позовом, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача та надані ним докази.

За приписами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03. 2008 р. №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справу випадку припинення органом місцевого самоврядування своєї діяльності до участі у справі необхідно залучити правонаступника, а у разі його відсутності - орган, до компетенції якого належить вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Згідно з Законом України Про місцеве самоврядуваннявід 21.05.1997р. сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені ОСОБА_4 України, цим та іншими законами.

У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальної громади, відповідно на території сіл, селищ, міст.

Зважаючи на викладене, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідачем доказів, які спростовували б викладені у позові вимоги та зібрані по справі докази, надані не були.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 25, 36, 37, 86, 88, 90 ЗК України 1870 р., ст.ст. 17,18, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати пункт 19 рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м.Одеси Об определении правового положення возведенных строений в индивидуальном жилфондевід 07.04.1989 року № 191, яким рішення виконкому цієї ж райради №583 від 17.07.1981 р. змінено і викладено в новій редакції, нечинним в частині підпункту 1.1, за яким вирішено надлишок земельної ділянки по ул. Тульской, 3 площ. 172 кв. м.зберігти за володільцями будинку.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя Куриленко О. М.