Справа № 807/2247/16
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2017 рокум. Ужгород№ 807/2247/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - не з'явився;

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙСІПІ УКРАЇНА" до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення Закарпатської митниці ДФС України від 12.10.2016 року №305090004/2016/000001/2 про коригування митної вартості та визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації при митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів №305090004/2016/00018 від 12.10.2016 року до МД №305090004/2016/008567 від 11.10.2016 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно з договором поставки рідкого діоксиду вуглецю (СО2) № АСP/C/CNT/30/2011 від 09.12.2011р. на адресу позивача надійшов товар на умовах Інкотермс: FCA PL Tarnow (із заводу у м. Тарнові, Польща): рідкий діоксид вуглецю, код УКТЗЕД 2811 21 00 00, країна виробництва Польща, вагою брутто 18120 кг та ціною 3624,00 злотих або 200 злотих за тонну, відповідно до товаросупровідних документів, передбачених пунктом 4.4 Договору поставки рідкого СО2.

Окрім цього, згідно з Договором поставки рідкого діоксиду вуглецю (СО2) № АСP/C/CNT/30/2011 від 09.12.2011р., вартість перевезення за межами України складає 13824,00 грн. Закарпатською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 12.10.2016 року №305090004/2016/000001/2, згідно з яким митна вартість товару була перерахована на власний розсуд, зокрема, позивачу була визначена митна вартість товару на рівні 0,0644 дол. США за 1 кг або 64,40 дол. США за 1 т. Водночас, відповідачем прийнято рішення, а саме картку відмови в прийнятті митної декларації при митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів №305090004/2016/00018 від 12.10.2016 року до МД №305090004/2016/008567 від 11.10.2016 року.

Позивач в позовних вимогах також зазначив, що відповідно до висновків Львівського апеляційного адміністративного суду, викладених в ухвалі від 04.04.2016р. (справа № 876/693/16), в ухвалі від 25.11.2015р. (справа № 876/412/15), а також в ухвалах Вищого адміністративного суду по справах №К/800/52562/15 та К/800/11598/16 до митної вартості включаються лише транспортні витрати на відрізку маршруту від місця завантаження товару до перетину митного кордону України. ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» надало відповідачу всі необхідні документи стосовно транспортно-експедиційних витрат, а також додаткові документи і письмові пояснення стосовно включення до митної вартості витрат на транспортування, передбачені Митним кодексом України (далі МК України). Однак, Закарпатською митницею ДФС, незважаючи на наявність таких документів, винесено оскаржувані рішення.

Позивач уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце судового розгляду, однак надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності на основі наявних в матеріалах справи доказів, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд даний адміністративний позов задовольнити повністю.

Представники відповідача судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечили, посилаючись на правомірність оскаржуваних позивачем рішень, так як відповідач діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, оскільки позивачем були враховані тільки витрати на перевезення вантажу від Тарнува (Польща) до кордону України (м. Ужгород) та сума експедиційних витрат, тобто без врахування транспортних витрат на доставку порожнього транспортного засобу до місця завантаження.

Розглянувши подані сторонами документи та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, що згідно з зовнішньоекономічним договором поставки рідкого діоксиду вуглецю (СО2) від 09.12.11р. № ACP/C/CNT/30/2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕйСіПі Польська» (ACP Polska) (постачальник) та ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» (одержувач), позивачу надійшов товар на умовах Інкотермс: FCA PL Tarnow (із заводу у м. Тарнув, Польща) рідкий діоксид вуглецю, код УКТЗЕД 2811 21 00 00, країна виробник Польща, вагою брутто 18120 кг та ціною 3624,00 злотих або 200 злотих за тонну, відповідно до товаросупровідних документів, передбачених пунктом 4.4 Договору поставки рідкого СО2 (а.с. 9-17).

Оплата за товар згідно з рахунком-фактурою SI1607161 від 10.10.2016 року (а.с.39) здійснена ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» повністю 20.10.2016 року у сумі 3368,00 злотих, про що свідчить регістр від 18.10.2016р. до сплати та банківські документи (а.с.40).

Перевезення товару здійснювалося ТОВ «Ю-Трансавто» на підставі договору з позивачем про надання транспортно-експедиційних послуг та послуг з перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом № ACP/2016/1 від 29.01.2016р. (а.с.41-45). Вартість перевезення двоокису вуглецю СО2 (вид транспортування, коли він слідує за товаром та перевезення товару) склала 13824,00 грн., з ПДВ 20 % - 268,80 грн.(а.с. 46-48).

Оплата за транспортні послуги з перевезення поставленого товару згідно з рахунками-фактури № СФ-0000069 від 11.10.2016р. (а.с.50) позивачем здійснена повністю 12.10.2016 року в сумі 13824,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими документами(а.с. 51).

11.10.2016р. до митного поста «Мукачево» Закарпатської митниці ДФС України декларантом ОСОБА_4П від імені позивача була подана митна декларація МД №305090004/2016/008567 від 11.10.2016 року для проведення митного оформлення зазначеного товару, митна вартість якого визначена за ціною контракту з додаванням транспортних витрат за межами України 30153,40 грн. (а.с.59-60), що в доларовому еквіваленті за курсом НБУ 25,827169 на день декларування 11.10.2016р. становить 0,06443 дол. США за 1 кг. товару.

12.10.2016р. Закарпатською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості товару №305090004/2016/000001/2 (а.с.105-106), митна вартість на товар була визначена (збільшена) відповідачем на рівні 0,0644 дол. США за 1 кг. або 64,40 дол. США за 1 т., з додаванням транспортних витрат на доставку транспорту до пункту навантаження (транспортні витрати).

Окрім цього, Закарпатською митницею ДФС було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів №305090004/2016/00018 від 12.10.2016 року до МД №305090004/2016/008567 від 11.10.2016 року. (а.с.107-108).

12.10.2016р. позивач подав відповідачу нову митну декларацію № 305090004/2016/008723 (а.с.109-110), відповідно до якої оформив товар у митний режим вільного обігу (ІМ-40), сплативши митні платежі.

В період з 12.10.2016р. по 12.12.2016р. відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості позивач надав відповідачу фінансової гарантії у вигляді грошових застав по митній декларації МД№ 305090004/2016/008723 на загальну суму 879,59 грн., а саме 028 ПДВ 879,59 грн.

07.11.2016р. позивач звернувся до відповідача із листом-заявою № 259 про надання додаткових документів і пояснень (а.с.111-119).

18.11.2016 позивач отримав поштою лист-рішення відповідача про результат розгляду заяви від 07.11.2016р. № 1520/39/07-70-19 від14.11.2016 (а.с.121-124), згідно з яким рішення про коригування митної вартості від 12.10.2016р. № №305090004/2016/000001/2 залишено без змін.

Не погодившись з такими рішеннями митного органу, позивач оскаржив їх до суду.

Судом встановлено, що причиною для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та складення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів слугувало те, що при здійсненні розрахунку сум транспортно-експедиційних витрат позивачем були враховані тільки витрати на перевезення вантажу від Тарнува (Польща) до кордону України (м. Ужгород) та сума експедиційних витрат, тобто без врахування транспортних витрат на доставку порожнього транспортного засобу до місця завантаження.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обовязок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозвязок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обовязковою, оскільки з цією обставиною закон повязує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не повязаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 21-127а15.

Враховуючи предмет розгляду даної справи, надаючи оцінку доводам сторін в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 52 МК України: заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультації із органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості товару, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 52 МК України: декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару мають право приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 56.11 ст. 56 ПК України: не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з ч. 10 cт. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об'єкти права інтелектуальної власності.

Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Суд звертає увагу, що за змістом п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних витрат до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Дана норма не передбачає необхідності включення до митної вартості товарів витрат на переміщення транспортного засобу, коли він не переміщує товари.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в Ухвалі від 28.09.2016р. по справі № К/800/52562/15 щодо оскарження рішень митного органу ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» про коригування митної вартості з тих самих підстав (а.с.125-132).

З огляду на те, що відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України до митної вартості включаються лише транспортні витрати на відрізку маршруту від місця завантаження товару до перетину митного кордону України, то посилання відповідача про неврахування позивачем вартості витрат на доставку порожнього транспортного засобу з пункту перетину митного кордону України до місця завантаження товару у м. Тарнув (Польша), суд вважає необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, як обовязкової умови з якою закон повязує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної вартості товарів.

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача, що у митного органу не було підстав для витребування додаткових документів.

Водночас, суд наголошує на тому, що у ході розгляді даної справи, як вбачається з матеріалів справи, позивач не ухилявся від виконання свого обовязку, а навпаки надав на вимогу відповідача додаткові документи (а саме сплативши фінансові гарантії по двом додатковим митним деклараціям), що свідчить про добросовісність дій позивача, зокрема економічну виправданість дій платника митних платежів (податків, зборів тощо).

Разом з тим, не заслуговують на увагу посилання відповідача щодо доводів на нелогічність маршруту з м. Тарнов до м. Ужгород, оскільки право обирати маршрут щодо доставки товару належить виключно субєкту господарювання, що узгоджується з положеннями ст. 42 Господарського кодексу України (далі ГК України): підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Окрім цього, відповідно до ст. 44 ГК України: підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд

Зі змісту абз. 3 ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 43 ГК України випливає, що свобода підприємницької діяльності, у розумінні якої підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, є загальним принципом господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 ГК України: підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Таким чином, при здійсненні господарської діяльності, керуючись принципами свободи підприємницької діяльності та свободи договору, з метою забезпечення ризиків підприємницької діяльності, які можуть полягати і в тому, що грошові зобов'язання за господарськими договорами можуть бути не виконані з певних причин, підприємства вправі вільно укладати будь-які договори, не заборонені законодавством, та самостійно визначати умови виконання зобов'язань, зокрема, договори про транспортного експедирування.

У спірних правовідносинах суд застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява N 39766/05), «Щокін проти України» (заяви N 23759/03 та N 37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судом як джерело права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 (Захист власності) Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція), оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податків (митних платежів).

Суд акцентує увагу на тому, що в пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року (заява № 22750/02), Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 9 грудня 1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (cf. «Дюлоранс проти Франції», п. 34553/97, п. 33, від 21 березня 2000; «Донадзе проти Грузії», n° 74644/01, пп. 32 et 35, від 7 березня 2006).

Відповідно МК України, одним із принципів, на якому ґрунтується митне законодавство України, є презумпція правомірності рішень громадян та юридичних осіб. Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 3 МК України у разі, якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обовязків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Аналогічні положення містяться також в нормах податкового законодавства, а саме в пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 та п. 56.21 ст. 56 ПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КАС України: суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Подібна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в Ухвалі від 06.12.2016р. у справі № 808/7015/13-а.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі доказів, системного аналізу положень законодавства України, суд прийшов до висновку про те, що позивачу відповідачем безпідставно винесено рішення від 12.10.2016 року №305090004/2016/000001/2 про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації при митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів №305090004/2016/00018 від 12.10.2016 року до МД №305090004/2016/008567 від 11.10.2016 року Закарпатської митниці ДФС, а тому дані акти є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України: якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 19, 94, 104-106, 160, 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙСІПІ УКРАЇНА" до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Закарпатської митниці ДФС України від 12.10.2016 року №305090004/2016/000001/2 про коригування митної вартості.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації при митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів №305090004/2016/00018 від 12.10.2016 року до МД №305090004/2016/008567 від 11.10.2016 року.

Стягнути з Закарпатської митниці ДФС (код СДРПОУ 39515893, 88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул..Собранецька, 20) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙСІПІ УКРАЇНА" (04132, м.Київ, пр.-т ОСОБА_5, 53-Б/2) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2758,00 (дві тисячі сімсот п'ятдесят вісім гривень), який сплачений згідно платіжного доручення №2252 від 30.11.2016 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_6