Справа № 220/981/17
Суддя: Яненко Г. М.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 220/981/17
Номер провадження2-а/220/32/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року

Великоновосілківський районний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Яненко Г.М.

при секретарі Черняєвій С.П.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі про визнання дій протиправними і скасування рішення УПФУ у Великоновосілківському районі Донецької області щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась у Великоновосілківський районний суд Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобовязання вчинити певні дії.

Вимоги позивача мотивовано тим, що оспорюваний акт субєкта владних повноважень прийнято з порушенням та без урахування фактичних обставин справи.

У запереченнях на позов та усних поясненнях представника, відповідач проти позову заперечив, посилаючись на ненадання позивачем уточнюючих довідок, що підтверджують виконання нею робіт, які дають право на пенсію на пільгових умовах, що свідчить про прийняття пенсійним фондом рішення правомірно у відповідності до норм чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено:

07 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою за реєстраційним номером 0001005, код заяви НОМЕР_1.

В подальшому, згідно розписки-повідомлення Управлінням ПФУ в Великоновосілківському районі у ОСОБА_1 прийнято і зареєстровано в реєстрі за №288 заяву про призначення пенсії з документами згідно переліку, у.т.ч. довідки за №№17-21 (п.п 7,10 розписки повідомлення, а.с.40).

У наявній в пенсійній справі розписці - повідомленні (а.с.66, оригінал оглянуто в судовому засіданні), довідки за №№17-21 не зазначені та стоїть відмітка про відсутність документів, які підтверджують виконання робіт, які дають право на пенсію на пільгових умовах та довідки про заробітню плату у період страхового стажу до 01 липня 2000 року.

Враховуючи надані документи, пенсійним фондом зроблено висновок про наявність загального трудового стажу ОСОБА_1 який складає 25 років 08 місяців 25 днів. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відсутній.

За результатами розгляду поданих заявником документів, орган ПФУ прийняв рішення №19 від 15 червня 2017 року про відмову у призначення пенсій, через відсутність документів, які підтверджують виконання робіт, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

Як пояснив у запереченнях на позов та усних поясненнях представник відповідача, при розгляді заяви про призначення пенсії, довідки за №№17-21 видані ДП ГЗФ «Красноармійська», підписані його ліквідатором, не було взято до уваги, оскільки відбиток печатки на них виготовлений з нечітким текстом, а на запит щодо підтвердження виконання робіт, які дають право на пенсію на пільгових умовах Пенсійним фондом відповіді не отримано.

Неможливість оформити пенсію на пільгових умовах стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про відновлення її порушених прав.

Судом також встановлено, що відповідно записів в трудовійкнижці серії БТ-І 4330522 ОСОБА_1, архівних та уточнюючих довідок, позивач:

у період з 09.09.1985 по 16.10.1987 виконувала збагачення вугілля, головне виробництво на посаді машиніста конвеєра, що передбачена Списком №2 розділ II підрозділ «а»;

у період з 17.10.1987 по 10.10.1989 виконувала збагачення вугілля, головне виробництво на посаді машиніста установок збагачення, брикетування вугілля, що передбачена Списком №2 розділ II підрозділ «а»;

у період з 11.10.1989 по 31.01.1993 виконувала збагачення вугілля, головне виробництво на посаді оператора пульта управління, що передбачена Списком №2 розділ II підрозділ «а»;

у період з 01.02.1993 по 29.08.1998 виконувала збагачення вугілля, головне виробництво на посаді майстер змін, що передбачена Списком №2 розділ II підрозділ «а»;

у період з 30.08.1998 по 20.05.1999 виконувала збагачення вугілля, головне виробництво на посаді апаратник вуглезбагачення, що передбачена Списком №2 розділ II підрозділ «а»;

у період з 21.05.1999 по 16.04.2001 виконувала збагачення вугілля, головне виробництво на посаді апаратник вуглезбагачення, що передбачена Списком №2 розділ II підрозділ «а».

У звязку з тим, що Державне Відкрите акціонерне товариство "Групова збагачувальна фабрика "Красноармійська" знаходиться у стані припинення відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідь була надана ліквідатором ОСОБА_4, зокрема, були надані такі документи:

Довідка №17 від 16.01.2017 року про реорганізацію підприємства, у якій зазначено, що ДП Групова збагачувальна фабрика «Красноармійська» з 24.05.1995 реорганізовано у ГЗФ "Красноармійська" в.о. "Добропіллявугілля", а остання у свою чергу реоганізована 16.09.1996 у ДВАТ ГЗФ "Красноармійська" ДХК "Добропіллявугілля" та приєднана до АТЗТ «Компанія Техвуглеенерго» 21.05.1999.

Довідка № 18 від 16.01.2017 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній, де зазначено, що позивач працювала повний робочий день на ДП Групова збагачувальна фабрика «Красноармійська»

Довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №№ 19, 20, 21 від 16.01.2017.

Також, було зазначено, що простоїв на виробництві не було. У період з 29.04.1999 по 16.04.2001ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною віком до 6 років.

Відповідно до наказу №170 від 22.12.1994 була проведена за даними професіями атестація робочих місць (а.с.14).

Арбітражним керуючим ОСОБА_4 також видано довідку про те, що довідки №№17-21 від 16 січня 2017 року видані ГЗФ «Красноармійська» (код 00176590) завірені печаткою підприємства відповідають дійсності, а зазначена у них інформація є достовірною. Печатка підприємства пошкоджена з незалежних від ліквідатора та ОСОБА_1 причин.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи і заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке.

Згідно статті 17 Закону України N 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Згідно ч.1, 2 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує верховенство права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пункті 34 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначено, що поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві. Питання, яке має бути розглянуто, стосується того, наскільки обставини справи, що розглядається в цілому давали заявникові право на майновий інтерес, захищений статтею 1 Першого протоколу.

Тобто, майно у визначенні Першого протоколу до Конвенції охоплює як власне майно, так і майнові права - належні до виплати кошти, відповідно до національного законодавства.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Змістом зобов'язань за ст. 13 Конвенції вимагається щоб захист був "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

У рішенні «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73), Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено обов'язок органів державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Статтями 22, 92 Конституції України визначені права і свободи людини і громадянина, гарантії прав і свобод визначаються Законами України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст. 13 п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і не менше 25 років стажу у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує страж роботи є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Як зазначалось вище, позивач в період з 09 вересня 1985 року і станом на 22 грудня 1999 року (дату закінчення атестації робочих місць)виконувала роботи, які дають право на пенсію на пільгових умовах.

Станом на дату зверненя, ОСОБА_1 виповнилось пятдесят років, її страховий стаж складає 25 років 08 місяців 25 днів, у т.ч. період тривалістю більше 10 років з 09 вересня 1985 року і станом на 22 грудня 1999 року (дату закінчення атестації робочих місць)виконувала роботи, які дають право на пенсію на пільгових умовах.

Арбітражним керуючим ОСОБА_4 також видано довідку про те, що довідки №№17-21 від 16 січня 2017 року видані ГЗФ «Красноармійська» (код 00176590) завірені печаткою підприємства відповідають дійсності, а зазначена у них інформація є достовірною. Печатка підприємства пошкоджена з незалежних від ліквідатора та ОСОБА_1 причин.

Виконання робіт, які дають право на отримання пенсії на пільгових умовах підтверджується і наявними у справі архівними довідками.

Крім іншого, позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №19 від 15 червня 2017 року.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Оскільки саме рішення №19 від 15.06.2017 року породжує для позивача певні правові наслідки у вигляді відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», висновки цього рішення є обов`язковими для позивача, тому суд вважає, що рішення підлягає скасуванню.

При даних обставинах, позовні вимоги слід задовольнити.

Приймаючи такий висновок, суд враховує також думку Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ за № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та №К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначив, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

В порядку ст. 94 КАС України, сплачений позивачем судовий збір відшкодовується за рахунок відповідача.

На підставі наведеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 2, 7, 11, 12, 17, 94, 98, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області від 15 червня 2017 року № 19 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 09 вересня 1985 року по 22 грудня 1999 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з дати виникнення права на пенсію 04 грудня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена через суд першої інстанції до Донецького апеляційного адміністративного суду, в порядку ст.ст.160,186 КАС України, протягом 10 днів з дня отримання стороною або іншою особою, яка брала участь у справі копії постанови.

Суддя Г.М.Яненко