Справа № 820/4137/17
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 р. № 820/4137/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Саєнко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №12087 від 03.08.2017 р. заступника керівника Головного управління ДФС в Харківській області Свєтош Н.В, про наявність та стягнення з ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями на суму 91549,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначила, що спірна вимога ґрунтується на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що спірна вимога прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкову вимогу від 03.08.2017 року № 12087-17, якою за ОСОБА_3 визнано податковий борг у розмірі 91549,25 грн., з огляду на те, що станом на 02.08.2017 року сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 91549, 25 грн.

ОСОБА_3, не погодившись із вищезазначеним рішенням, подала до ГУ ДФС у Харківській області скарги від від 20.09.2017 року та 29.09.2017 року, в яких, у тому числі, просила провести перерахунок на відповідні рахунки Управління державного казначейства Київського району м. Харкова з рахунків Управління державного казначейства Червонозаводського району м. Харкова сплачені ОСОБА_3 грошові кошти.

Листом від 10.10.2017 року № 4471/ф/20-40-13-08-22 ГУ ДФС у Харківській області повідомлено ОСОБА_3 про те, що станом на 09.10.2017 року податок на доходи фізичних осіб за 2016 року не сплачений в повному обсязі, заборгованість перед бюджетом складає 91549,25 грн.

Позивач, не погодившись із вищезазначеним рішенням суб'єкта владних повноважень, звернувся до суду із даним позовом.

Як було встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_3 26.11.2007 року зареєстрована в АДРЕСА_2

Згідно ідентифікаційних даних та письмових заперечень представника відповідача, ОСОБА_3 з 28.03.2002 року перебувала на податковому обліку в Київській ОДПІ м. Харкова, як фізична особа - підприємець.

З 25.01.2008 року ОСОБА_3 перебувала на обліку як фізична особа - підприємець в Основ`янській ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС.

15 липня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №5055915 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, а також вказано стан суб`єкта - припинено.

15 січня 2015 року ОСОБА_3 знято з обліку в Основ`янській ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС.

У відповідності до звітів (актів ) про оцінку колісного транспортного засобу № 1/1-6 від 10.05.2016 року , № 1/1-7 від 10.05.2016 року та № 1/1-8 від 10.05.2016 року, ОСОБА_3 продано три автомобілі за цінами, які зазначені у вказаних звітах.

20.05.2016 року ОСОБА_3 сплачено до державного бюджету через Управління казначейства в Червонозаводському районі м. Харкова податок на доходи фізичних осіб від продажу автомобілів у розмірі 91549,25 грн., що підтверджується квитанцією № ПН6311 від 20.05.2016 року (а.с. 7).

З 10.06.2016 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3), та до 1 травня 2017 року була подана податкова декларація до Київської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області про отримані протягом 2016 року доходи, в тому числі від продажу 3-х автомобілів, нарахованого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб в сумі 91545,25грн., який фактично сплачений позивачем до бюджету 20.05.2016 року.

Водночас, як вбачається з пояснень представника відповідача, контролюючий орган дійшов висновку, що відповідно до даних ІКПП ОСОБА_3 до 01.08.2017 року не сплачено задекларовані зобов'язання у сумі 95689,25 грн, яки з урахуванням переплати, становить 91549,25 грн.

Таким чином, як було встановлено під час розгляду справи, ГУ ДФС вважає, що ОСОБА_3 до 01.08.2017 року повинна була сплатити податкові зобов'язання у розмірі 91549,25 грн. (за продаж автомобілів) до Управління державного казначейства саме Київського району м. Харкова, тобто за місцем останньої реєстрації.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

В свою чергу, нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.

Згідно із приписами ст. 16 Податкового кодексу України - платник податків зобов'язаний, зокрема:

-подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;

-сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтями 36, 37, 38 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом. Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 46.1 ст.46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Приписами статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

- особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

- надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

- засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст.49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

При цьому у разі якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем (п. 49.20 ст. 49 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 54. статті 54 ПКУ, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Водночас, саме за контролюючим органом, в якому зареєстрований платник податків, як платник податку, виникає одночасний обов'язок щодо прийняття податкової звітності.

При цьому, відповідно до п. 1.4 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.12.2011 за № 1562/20300, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання осіб (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об'єктів оподаткування або об'єктів, які пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Платник податків зобов'язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцями обліку, повідомляти про всі об'єкти оподаткування і об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.

Згідно з абз. 2, 3 п. 45.1 ст. 45 Податкового кодексу України, платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Водночас, в силу п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що саме за податковим органом закріплено обов'язок щодо перевірки достовірності заповнення платником податків всіх реквізитів.

Також, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 05.10.2015 року № 859, фізична особа - платник податку (фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні) подає декларацію за звітний (податковий) період в установлені Кодексом строки до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання фізичної особи, за яким вона береться на облік як платник податку у контролюючому органі).

Таким чином, фізична особа - платник податку подає податкову декларацію за звітний період до контролюючого органу за своєю податковою адресою; у свою чергу податкова адреса платника податків - це місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі (місцем проживання фізичної особи, за яким вона береться на облік як платник податку в органі державної податкової служби).

Отже, податковою адресою платника податків-фізичної особи є місце проживання, яке не обов'язкового збігається із місцем реєстрації.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 19.11.2014 року по справі № 800/53171/14.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, як фізичною особою, після реєстрації 10.06.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 (Київський район м. Харкова) (а.с. 25) подано до Київської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік, як того вимагають вищезазначені норми права.

З приводу позиції відповідача, що платник податків може мати не більше однієї податкової адреси, то суд зазначає, що згідно паспортних даних ОСОБА_3, остання була знята з реєстрації місця проживання в Червнозаводському районі та зареєстрована в Київському районі, тобто має одну адресу.

Щодо посилання відповідача на вимоги ст. 70 Податкового кодексу України з приводу подання контролюючому органу відомостей про зміну даних, то суд зазначає, що вказані обставини не є предметом розгляду в межах даного позову, а тому судом до уваги не приймаються.

Також, суд зазначає, що відповідно до абз. в) пп. 168.4.5. п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету: в інших випадках - за її податковою адресою.

Платник податків зобов'язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України).

Водночас, згідно з п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов'язок платника податку зі сплати відповідного податку вважається виконаним з моменту сплати в повному обсязі відповідних сум податкових зобов'язань та у встановлений строк.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 03.11.2015 року по справі № К/800/44773/14.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2016 року ОСОБА_3 сплачено до державного бюджету через Управління казначейства в Червонозаводському районі м. Харкова (тобто в тому районі, де була зареєстрована) податок на доходи фізичних осіб від продажу автомобілів у розмірі 91 549,25 грн., що підтверджується квитанцією № ПН6311 від 20.05.2016 року (а.с. 7), доказів на спростування чого відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем виконано обов'язок щодо сплати податкових зобов'язань після продажу автомобілів в повному обсязі, грошові кошти було перераховано до управління казначейської служби, тобто грошові кошти надійшли до бюджету, як того вимагають приписи чинного законодавства.

Також, суд зазначає, що згідно з ч. 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до місцевих бюджетів податків і зборів та інших доходів місцевих бюджетів відповідно до законодавства. (ч. 5 ст. 78 Бюджетного кодексу України ).

Відповідно до розділу 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за № 594/6882, єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Згідно п. 2.1 розділу 2 зазначеного Положення № 122, ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством. Учасниками СЕП є Державне казначейство України та Головні управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головні управління Державного казначейства України). Для відображення операцій, проведених через СЕП протягом банківського дня, у центрі оброблення СЕП Державному казначейству України та Головним управлінням Державного казначейства України відкрито технічні рахунки.

Таким чином, всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), незалежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування податку на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 03.11.2015 року по справі № К/800/44773/14.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, здійснюючи спроби виконати свої зобов'язання, неодноразово зверталась до контролюючого органу зі скаргами від 29.09.2017 року та 20.09.2017 року та звертала увагу податкового органу на факт сплати податкових зобов'язань в 2016 року до того районного управління казначейської служби, де була зареєстрована на момент продажу автомобілів та сплати відповідних податків.

Також, ОСОБА_3, усвідомлюючи необхідність сплати податкових зобов'язань в порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства, просила ГУ ДФС у Харківській області сприяти проведенню перерахунку грошових коштів в сумі 91549,25 грн. з рахунків Управління казначейства Червонозаводського районі м. Харкова на рахунки Управління державної казначейської служби Київського району м. Харкова.

Статтею 4 Податкового кодексу України визначено основні засади податкового законодавства. Відповідно до п.п. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 цього Кодексу, одним із принципів податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

При цьому, в силу норм п. 109.1 ст.109 Податкового кодексу України, "податкові правопорушення" характеризуються як протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 109.2 ст. 109 Податкового кодексу України, вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 в травні 2016 року була зареєстрована в Червонозаводському районі м. Харкова, та сплатила до управління казначейства в Червонозаводському районі податкові зобов'язання у розмірі 91545,25 грн., в червні 2016 року зареєстрована в Київському районі м. Харкова, на підставі чого позивачем у 2017 році подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік саме до Київської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області із зазначенням суми сплачених податкових зобов'язань у 2016 році по ПДВ у розмірі 91545,25 грн., що в свою чергу, вказує на відсутність за ОСОБА_3 податкового боргу у розмірі 91545,25 грн. та не вчинення позивачем порушень податкового законодавства, а всі сумніви щодо правомірності рішення платника податку, відповідно до п. 4.1.4. ст. 4 Податкового кодексу України (презумпція правомірності рішень платника податку), повинні трактуватися на користь платника податку з метою забезпечення основних засад податкового законодавства України.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної вимоги від 03.08.2017 року № 12087-17 відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, а відтак спірна вимога від 03.08.2017 року № 12087-17 підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкової вимоги - задовольнити.

Скасувати податкову вимогу №12087-17 від 03.08.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 915 (дев'ятсот п'ятнадцять) грн 49 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, код 39599198).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 26 жовтня 2017 року.

Суддя Р.В. Мельников