Справа № 820/1260/17
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 р. Справа № 820/1260/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представників відповідача Бабенко А.О., Акулової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. по справі № 820/1260/17

за позовом ОСОБА_4

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

23 березня 2017 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив: зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області з 01 січня 2017 року перерахувати та виплачувати йому - судді Московського районного суду м. Харкова суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу 32 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що йому за період січень-лютий 2017 року відповідачем виплачувалась суддівська винагорода з розрахунку посадового окладу у розмірі 16000 гривень, всупереч вимогам Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», яким мінімальна заробітна плата визначена в розмірі 3200 гривень. Тому вважає, що за вказаний період суддівська винагорода повинна була становити 32 000 гривень щомісяця (10 х 3200 грн.).

25 квітня 2017 року постановою Харківського окружного адміністративного суду задоволено адміністративний позов ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії.

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області з 01 січня 2017 року перерахувати та виплачувати судді Московського районного суду м. Харкова Короткому Ігорю Петровичу суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу 32 000 грн.

Повернуто з Державного бюджету України (рахунок 4011, отримувач: УДКСУ в Основ'янському районі м. Харкова, код ОКПО 37999628, назва банку: ГУДКСУ у Харківській області, МФО банку 851011) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 61170) суму помилково сплаченого судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що відповідно до ст. 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затверджених відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. З 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про знесення змін до деяких законодавчих актів України». Зазначений Закон вносить зміни до законодавчих актів України, в тому числі до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Положення зазначеного Закону, установлює що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. У січні та лютому 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, відповідно до штатних розписів встановлено посадові оклади у розмірі 16000 гривень. Відтак, відповідач при виплаті позивачеві суддівської винагороди діяв в межах і в спосіб, передбачені Конституцією України та законами України і жодним чином не порушував прав позивача.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Разом з цим просив проводити розгляд справи без його участі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працює в Московському районному суді м. Харкова на посаді судді з 02.01.2002 року по теперішній час (довідка Московського районного суду м. Харкова №02-19/15/2017 від 14.03.2017 року) (а.с. 7).

Відповідно довідки відповідача та копій розрахункових листів, позивач отримував з січня 2017 року суддівську винагороду, розраховану з розміру посадового окладу в розмірі 16000 гривень (а.с. 8-9, 101).

Позивач не проходив кваліфікаційного оцінювання суддів, що підтверджується довідкою голови Московського районного суду м. Харкова ( а.с. 7).

9 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області з листом №1/13/2017, в якому просив з 01 січня 2017 року нараховувати та виплачувати йому, як судді Московського районного суду м. Харкова суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу 32000 гривень, посилаючись на той факт, що станом на вказану дату розмір мінімальної заробітної плати по Україні складає 3 200 гривень (а.с. 10-11).

15 лютого 2017 року відповідач територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на адресу позивача надав відповідь №06-16/363/17, в якій вказав, що правових підстав для перерахунку та виплати позивачу суддівської винагороди з розрахунку посадового окладу 32000,00 грн. немає (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в Законі України "Про Державний бюджет на 2017 рік" відсутній будь-який інший місячний розмір мінімальної заробітної плати ніж 3200 гривень, то з 01 січня 2017 року 1600 гривень є розміром спеціальної тимчасової розрахункової величини, але не іншим розміром мінімальної заробітної плати на 2017 рік. Із посиланням на практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що аргументи відповідача про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобов'язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Закон України від 02.06.16р. № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд (надалі Закон № 1402-VIII).

Відповідно до п. 22 Розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Позивач кваліфікаційне оцінювання не проходив, на посаду був призначений до набрання чинності Законом № 1402-VIII, що підтверджується довідкою голови Московського районного суду м. Харкова (а.с.7).

Пунктом 23 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Частиною 3 статті 133 Закону України від 07.07.10р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

З 01.01.17р. набрав чинності Закон України від 06.12.16р. № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Як вбачається з частини 3 статті 133 Закону №2453-VI вказана норма містить сталу складову: «10» та динамічну: «мінімальних заробітних плат».

Конституційний Суд України в рішенні від 19.04.2000 р. № 6-рп/2000 охарактеризував сутність бланкетної норми, зазначивши, що основна особливість бланкетної диспозиції полягає у тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст, а зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, посилання на які містить бланкетна диспозиція, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону.

Оскільки інститут мінімальної заробітної плати є міжгалузевим інститутом, положення Закону № 1774 не регулюють відносини судоустрою, проте, ними запроваджено зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути враховано при визначенні її величини.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011) зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У даному випадку, не відбулось звуження прав позивача, оскільки розмір суддівської винагороди порівняно з минулими періодами не змінився.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:

- бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);

- напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів;

- бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.16р. №1801-VIII видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32 000 грн. не передбачені, а тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду першої інстанції, на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України, як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. по справі № 820/1260/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову в повному обсязі.

Повернути з Державного бюджету України (рахунок 4011, отримувач: УДКСУ в Основ'янському районі м. Харкова, код ОКПО 37999628, назва банку: ГУДКСУ у Харківській області, МФО банку 851011) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 61170) суму помилково сплаченого судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Любчич Л.В. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений 23.10.2017 р.