Справа № 823/1497/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

823/1497/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року справа № 823/1497/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури до Худоліївської сільської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2017 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури (далі – позивач) до Худоліївської сільської ради (далі – відповідач), в якому позивач просить:

– визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення «Старотясминський», площею 26,1 га і закріплення їх в натурі (на місцевості);

– зобов’язати відповідача відповідно до вимог чинного законодавства забезпечити проведення робіт з винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення «Старотясминський», площею 26,1 га і закріплення їх в натурі (на місцевості).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Черкаської обласної ради від 23.12.1998 № 5-3 «Про оголошення територій та об’єктів природно-заповідного фонду області» з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу на території області, за поданням державного управління екологічної безпеки, в адміністративних межах Худоліївської сільської ради Чигиринського району, створено гідрологічний заказник місцевого значення «Старотясминський», площею 26,1 га. Разом з тим, за твердженням позивача землевпорядна документація на вказаний об’єкт природно-заповідного фонду не розроблялась та не затверджувалась.

Представник позивача у судовому засіданні 20.10.2017 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак у зв’язку з прибуттям не всіх осіб, що беруть участь у справі, суд дійшов висновку продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювати фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено таке.

Рішенням Черкаської обласної ради від 23.12.1998 № 5-3 «Про оголошення територій та об’єктів природно-заповідного фонду області» з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу на території області, враховуючи згоду землевласників і землекористувачів за поданням державного управління екологічної безпеки, в адміністративних межах Худоліївської сільської ради Чигиринського району, створено гідрологічний заказник місцевого значення «Старотясминський», площею 26,1 га.

29.01.1999 на підставі вказаного рішення Черкаської обласної ради, між землекористувачем – Худоліївською сільською радою Чигиринського району та Державним управлінням екологічної безпеки в Черкаській області з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу гідрологічного заказника місцевого значення «Старотясминський» складено охоронне зобов’язання.

Вказаним зобов’язанням Худоліївська сільська рада, взяла наступні зобов’язання:

здійснювати догляд за зеленими насадженнями, водно-болотними угіддями і руслом старого Тясмина;

установити охоронні знаки та інформаційні аншлаги відповідного зразка;

обмежити діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбачених положенням про заказник.

Відповідно до частини 3 статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб’єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує, що відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно ст. 43 Земельного кодексу України, землі природно-заповідного фонду –

це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі ст. 45 Земельного кодексу України, землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Зокрема, ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 № 2456-XII (далі – Закон 2456-XII) визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. Межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Статтею 53 Закону 2456-XII встановлено, що рішення про організацію чи оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об'єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Території та об'єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов'язання.

Статтею 60 Закону 2456-XII, охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об'єктів природо-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.

Законом, що визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування є Закон України «Про землеустрій» 22.05.2003 № 858-IV (далі – Закон № 858-IV).

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону № 858-IV, проект землеустрою – сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Частиною 2 статті 25 Закону № 858-IV, визначено види документації із землеустрою, зокрема і проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів.

Відповідно до ст. 47 Закону № 858-IV, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів розробляються з метою:

а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;

б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;

в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об'єктів культурної спадщини;

г) проведення науково-дослідних робіт;

ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;

д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду розробляються для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам'яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків на землях та земельних ділянках, що включаються до складу цих територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.

Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Статтею 19 Закону № 858-IV, визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація і здійснення землеустрою; б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Згідно зі ст. 26 Закону № 858-IV, замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Згідно з п. 2.1. Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Підпунктом 2.3. розділу ІІ Інструкції, комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до п. 34 та п. 37 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин; прийняття рішень про організацію територій і об’єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні.

Правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у даному спорі саме на відповідача покладається обов'язок забезпечення та організації проведення робіт з винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення «Старотясминський», площею 26,1 га і закріплення їх внатурі (на місцевості) та саме до його компетенції віднесено забезпечення організації здійснення землеустрою, зокрема встановлення меж земельних ділянок на місцевості.

З матеріалів справи судом встановлено, що Худоліївською сільською радою межі земель гідрологічного заказника місцевого значення «Старотясминський» не встановлено і не закріплено на місцевості, як і не прийнято відповідних рішень з даного приводу.

З урахуванням наведеного суд дійшов до переконання, що відповідач, будучи обізнаним про наявність обов'язку із забезпечення проведення робіт з винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення «Старотясминський» не вжив достатніх заходів для виконання наведених повноважень, для захисту інтересів держави та місцевої громади.

Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Худоліївської сільської ради щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення «Старотясминський» та закріплення їх в натурі (на місцевості) та зобов'язати Худоліївську сільську раду відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити проведення робіт з винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення «Старотясминський» та закріплення їх в натурі (на місцевості).

Суд зазначає, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї обов'язків згідно із законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Позивачем до матеріалів справи не надано документів, що підтверджують судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 41, 94, 128, 159-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Худоліївської сільської ради щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення «Старотясминський», площею 26,1 га і закріплення їх в натурі (на місцевості).

Зобов’язати Худоліївську сільську раду відповідно до вимог чинного законодавства забезпечити проведення робіт з винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення «Старотясминський», площею 26,1 га і закріплення їх в натурі (на місцевості).

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель