Справа № 529/686/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р.Справа № 529/686/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на постанову Диканського районного суду Полтавської області від 01.09.2017р. по справі № 529/686/17

за позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення Диканської районної Державної адміністрації , Центру по нарахуванню грошових виплат при Головному управлінні праці та соціальному захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації

про визнання протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойвих дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказуючи на те, що він є учасником бойових дій та має право на пільги передбачені законодавством України, а також відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на виплату йому щорічної до 5 травня разової грошової допомоги, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Відповідно до положень законодавства позивачу у 2016 році була виплачена вказана грошова одноразова допомога в сумі 920 грн., а у 2017 році ця сума становила вже 1200 грн. Проте, позивач не погоджується із виплаченими сумами, так як вони повинні бути значно більшими у зв'язку з чим звернувся з позовом до суду та просить визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Диканської районної державної адміністрації щодо відмови у здійсненні перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції від 25. 12. 1998 року за 2016 та 2017 роки протиправною. Також, позивач просив зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4 730 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій відповідно до вимог ст. 12 вказаного вище закону у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з положень ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум, а також зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 5 360 грн. цієї ж допомоги тільки вже виходячи з положень ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік".

До початку розгляду справи у відкритому судовому засіданні позивач до суду подав заяву про зміну позовних вимог в якій просив залучити в якості другого відповідача, Центр по нарахуванню та здійснення соціальних виплат у Полтавській області, з метою виплати йому коштів щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій. Ухвалою суду від 18 серпня 2017 року в якості відповідача був залучений Центр по нарахуванню та здійснення соціальних виплат у Полтавській області.

Постановою Диканського районного суду Полтавської області від 01.09.2017 р. у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Диканської районної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником позивача подано апеляційну скаргу в якій зазначає, що з даною постановою суду позивач не погоджується, адже вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції зазначив, що з набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України, надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому правомірним є виплата такої допомоги саме у розмірах, передбачених відповідною постановою уряду. Проте, позивач вважає, що керуючись принципом верховенства права, визначеним ст. 8 Конституції України, загальними засадами пріоритетності прав людини, при призначенні щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2016 та 2017 роках необхідно керуватися положенням ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII в редакції від 25.12.1998 року, а не постановами Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та від 05.04.2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та положенням п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України», оскільки вони є такими, що звужують обсяг передбачених Конституцією України та законами України права на соціальний захист учасника бойових дій. На підставі викладеного просить скасувати постанову Диканського районного суду Полтавської області від 01.09.2017 року у адміністративній справі №529/686/17 та прийняти нову постанову суду, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Від Управління праці та соціального захисту населення Диканської районної Державної адміністрації до суду надійшло письмове заперечення в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, залишити без змін рішення суду першої інстанції, також просить розгляд справи проводити за відсутності представника Управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 являється учасником бойових дій і має право на пільги передбачені законодавством України та відповідну разову щорічну грошову допомогу до 5-го травня відповідно до вимог ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с.4).

В 2016р. позивач отримав разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 920,0 грн.

В 2017р. позивач отримав разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 1200,0 грн.

Позивач, вважаючи дії відповідача неправомірними щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 та 2017 року в розмірі меншому, ніж встановлено ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб встановлений Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Підпунктом 2 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Також Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 05.04.2017р. № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Відповідно до п.п. 1 п. 1 вказаної постанови було установлено, що у 2017 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 1200,0 грн.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014р, тому пріоритетними у спірних правовідносинах є положення саме цього Закону.

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, постанова Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 223 є також чинною.

Як раніше зазначалося, позивачу в 2016р.була виплачена щорічна разова допомога у розмірі 920,0 грн. 2017р. та у 2017 р. була виплачена щорічна разова допомога у розмірі 1200,0 грн.

Відтак, розмір нарахованих та виплачених позивачу щорічних разових грошових допомог до 5 травня за 2016р., 2017 р. відповідає вимогам законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень ч.2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Суд першої інстанції, вказуючи на правомірність визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 223, виходив з того, що нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян. З цього приводу, суд першої інстанції послався на рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012.

Так, у рішенні №3-рп від 25.01.2012р. Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, внаслідок чого, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірне не застосування судом першої інстанції базового закону, що регулюють спірні правовідносини в частині розміру допомоги, а саме ч.5 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який на час виникнення спірних правовідносин є чинним, колегія суддів зазначає наступне.

Закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України.

Конституція не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Чинним законодавством України не врегульовано питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 р. по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та залишається чинною на час перебігу правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (та пізніше визнання рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 неконституційною нову редакцію Закону № 3551-ХІІ), то у даному випадку, при визначенні розміру щорічної разової допомоги до 5 травня, слід враховувати норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Таким чином, з урахуванням приписів наведених законів, виплата позивачеві щорічної разової грошової допомоги до 5 травня правомірно здійснена відповідачем у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 141 та постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 223, а отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволені позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем доведена правомірність своїх дій.

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Диканського районного суду Полтавської області від 01.09.2017р. по справі № 529/686/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 27.10.2017 р.