Справа № 2а-5-1434/10
Суддя: Алєйніков В. О.
Дата ухвалення: 2010-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 2а-5-1434/10
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19квітня 2010 року
Центральний районний суд міста Миколаєва
У складі: головуючого - судді Алєйнікова В.О.
при секретарі Луговенко К. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 а
до
Головного Управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області
про
захист права на соціальне забезпечення

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області
У своїй заяві позивач вказував, що є учасником бойових дій, через що відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протягом періоду з листопада 2005 року до червня 2006 року мав право отримувати щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком.
Проте, відповідач протягом цього часу виплачував йому таке підвищення у меншому розмірі.
Посилаючись про порушення своїх прав, позивач просив зобов`язати відповідачів виплатити йому недоотриману суму підвищення до пенсії.
У судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнавали, вказуючи, зокрема, про те, що позивачем пропущений встановлений статтею 99 КАС України.
Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 - у судове засідання свого представника не надіслав, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив.
Зважаючи про те, що у справі є наявними достатні докази для її розгляду по суті, та немає необхідності в особистих поясненнях представника третьої особи для прийняття рішення по суті справи, суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.
Після вислуховування сторін та перевірки матеріалів справи, суд дійшов такого.
Матеріалами справи встановлено, та сторони не заперечують проти того, що позивач проходив службу у складі Збройних Сил України, зі служби були звільнені та отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Він також є особою, на яку розповсюджується Закон України «Про соціальний статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» в частині, що стосується учасників бойових дій, зокрема, частина 4 статті 12 згаданого Закону, що встановлює право на отримання підвищення до пенсії..
Відповідно до частини 4 статті 1.2 згаданого закону /у редакції від 22 жовтня 1993 року/ учасникам бойових дій пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.
5 жовтня 2005 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»», що набув чинності з 1 липня 2006 року. Статтею 2 цього Закону була відкоригована частина 4 статті 12 Закону № 3551, та базою для обчислення підвищення пенсії учасникам бойових дій була визначена величина прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Отже, правовідносини, що виникали між сторонами у період з листопада 2005 року до червня 2006 року, є повністю закінченими з 1 липня 2006 року.
За такого, відповідно до частини 2 статті 99 КАС України, позивач мав право звернутись до суду за захистом своїх прав у цих правовідносинах лише до 1 липня 2007 року.
Позивач же звернувся до суду із цим позовом лише у вересні 2009 року, отже пропустив встановлений законом строк для зверненням до суду за захистом відповідних прав.
При цьому обставин справи свідчать, що про порушені права позивачу було відомо саме в період, у якому, на його думку, невірно були нараховані оспорюванні суми підвищення пенсії. На наявність якихось об`єктивних перешкод для звернення до суду за період з 2006-2009 років позивач не посилається.
Міркування позивача про його необізнаність про наявність законодавчих актів, що передбачають його право на отримання певних сум є його суб`єктивним сприйнятіям, і тому не може вважатись поважною причиною пропуску строку.
За такого суд вважає, передбачені законом підстави для поновлення строку на звернення до суду за вирішенням цього спору є відсутніми.
Відповідачі наполягають на застосуванні при розгляді цієї справи передбачених статтею 100 КАС України наслідків пропуску строку для звернення до суду.
Отже, у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 9, 11, 158-163 КАСУ, суд, -
Постановив :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фону України у Миколаївські області про захист права на пенсійне забезпечення - відмовити.
Постанова може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва в порядку, що встановлений статтями 292, 294 - 296 ЦПК України.
СУДДЯ =АЛЕЙНИКОВ В.А.=