Справа № 808/1013/17
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/1013/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2017 року

справа № 808/1013/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року

у справі за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що відповідачем вжиті усі необхідні заходи, передбачені діючим законодавством України, щодо недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем (Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що відповідачем не виконано норматив щодо працевлаштування інвалідів.

Представником відповідача надано до суду апеляційної інстанції заперечення, згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Зазначає, що ним було виконано вимоги законодавства, здійснено всі залежні від нього заходи, направленні на недопущення господарського правопорушення, відповідно вважає, що підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій відсутні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу у судове засідання не з’явились. Про час, дату та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ “Запоріжкокс” відноситься до категорії підприємств, яким, відповідно до статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Згідно зі “Звітом про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік” (форма 10-ПІ річна-поштова), середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали на ПрАТ “Запоріжкокс”, за звітний період склала 1572 особи (т.1 а.с. 6, 32).

Відповідно до вимог статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у відповідача повинен складати 63 особи. У 2016 році у відповідача працювало 16 інвалідів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Господарського кодексу України, Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, Закону України “Про зайнятість населення”, Закону України “Про реабілітацію інвалідів в Україні”.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до статті 2 зазначеного Закону, інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до приписів статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

За приписами частини 1 статті 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 218 цього Кодексу, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Обов’язковим елементом правопорушення є вина.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Матеріали справи містять розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій: 4734 523,38 грн. = (63 – 16) х 100734,54 грн. та 2367,26 грн. пені = (4 734 523,38 грн. (АГС) х 0,05 % (розрахунковий розмір пені) (т.1 а.с. 5, 15).

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Разом з тим, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1-3 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”).

При цьому, обов’язок пошуку підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань, відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” покладено на державну службу зайнятості.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України “Про зайнятість населення” від 05.07.2012 № 5067-VI, безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Пунктом 2 частини 1 статті 43 Закону України “Про зайнятість населення” визначено, що статус безробітного може набути інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України “Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам” та “Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам”.

Згідно частини 6 статті 46 Закону України “Про зайнятість населення”, підбір підходящої роботи для інвалідів (у тому числі шляхом розумного пристосування існуючого або створення нового робочого місця) здійснюється відповідно до їх професійних навичок, знань, індивідуальної програми реабілітації та з урахуванням побажань щодо умов праці.

Таким чином, обов’язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про реабілітацію інвалідів в Україні” індивідуальна програма реабілітації - комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, термінів реабілітаційних заходів з визначенням порядку і місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей конкретної особи до виконання видів діяльності, визначених у рекомендаціях медико-соціальної експертної комісії

Абзацом 3 статті 23 зазначеного Закону визначено, що індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов'язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, дитина-інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Відповідно до пункту 5 Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 757 індивідуальна програма розробляється протягом одного місяця з дня звернення інваліда до МСЕК.

З огляду на викладене, створення роботодавцями для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації неможливе без наявності інваліда.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України “Про зайнятість населення” визначено, що роботодавці зобов'язані, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Згідно пункту 2.1 Розділу 2 Порядку подання форми звітності № 3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)”, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й).

Процедура подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості визначено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 (далі – Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Таким чином, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Матеріалами справи підтвепрджується, що відповідач інформував Запорізький міський центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів шляхом подання звітності форми № 3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” для працевлаштування інвалідів:

- № 3-ПН від 11.01.2016 про наявні 72 вакансії;

- № 3-ПН від 29.01.2016 про наявні 8 вакансій;

- № 3-ПН від 19.02.2016 про наявні 7 вакансій;

- № 3-ПН від 04.03.2016 про наявні 4 вакансій;

- № 3-ПН від 22.03.2016 про наявні 9 вакансій;

- № 3-ПН від 07.04.2016 про наявні 9 вакансій;

- № 3-ПН від 26.04.2016 про наявні 6 вакансій;

- № 3-ПН від 16.05.2016 про наявні 7 вакансій;

- № 3-ПН від 01.06.2016 про наявні 10 вакансій;

- № 3-ПН від 16.06.2016 про наявні 6 вакансій;

- № 3-ПН від 04.07.2016 про наявні 10 вакансій;

- № 3-ПН від 18.07.2016 про наявні 7 вакансій;

- № 3-ПН від 02.08.2016 про наявні 9 вакансій;

- № 3-ПН від 17.08.2016 про наявні 4 вакансій;

- № 3-ПН від 02.09.2016 про наявні 7 вакансій;

- № 3-ПН від 16.09.2016 про наявні 9 вакансій;

- № 3-ПН від 30.09.2016 про наявні 10 вакансій;

- № 3-ПН від 17.10.2016 про наявні 7 вакансій;

- № 3-ПН від 01.11.2016 про наявні 10 вакансій;

- № 3-ПН від 15.11.2016 про наявні 13 вакансій;

- № 3-ПН від 01.12.2016 про наявні 8 вакансій;

- № 3-ПН від 16.12.2016 про наявні 10 вакансій;

- № 3-ПН від 30.12.2016 про наявні 8 вакансій.

Проте в зазначений період безробітні громадяни з числа інвалідів, які відповідали вимогам заявлених вакансій не перебували на обліку у Запорізькому міському центрі зайнятості. Вищевказане підтверджується листами Запорізького міського центру зайнятості “Про надання інформації” від 19.04.2017 №758/04-11 (т.2 а.с. 3-4) та від 13.05.2017 №906/04-11 (т.1 а.с. 37-39).

Таким чином Запорізький міський центр занятості був повідомлений про наявність у відповідача у 2016 році вакантних посад для працевлаштування інвалідів у кількості 250 осіб, та відповідачем було належним чином виконано обов'язок щодо своєчасного та повного інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на його підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування у визначеній законодавством кількості.

При цьому, відповідач співпрацював з питань працевлаштування інвалідів з центром занятості.

Так, 14 квітня 2016 року відповідач листом № 9/506 звернувся з пропозицією до Запорізького міського центру занятості про готовність приймати участь в додаткових заходах з працевлаштування інвалідів. Також були розглянуті пропозиції центру занятості про кандидатів на працевлаштування та запрошені на співбесіду для працевлаштування кандидати інваліди (12 осіб) на вакантні місця (т.1 а.с. 44).

29 квітня 2016 року відповідач листом № 9/571 звернувся з пропозицією до Запорізького міського центру занятості про готовність співпрацювати і вказав що запрошує для співбесіди для працевлаштування (1 особу), з пропозиції центру занятості, кандидатів на працевлаштування (т.1 а.с. 48).

04 липня 2016 року відповідач звертався з листом № 9/978 до директора Запорізького обласного центру занятості (т.1 а.с. 55) та з листом № 9/980 до директора Шевченківського міського центру занятості (т.1 а.с. 56) про готовність співпрацювати по питанням працевлаштування інвалідів, про готовність прийняти участь в ярмарках вакансій і в аукціонах претендентів з питань працевлаштування, про готовність прийняти на практику кандидатів, які проходять навчання по направленням центру занятості із їх послідуючим працевлаштуванням.

29 липня 2016 року листом № 9/1086 звернувся до Запорізького обласного центру занятості з пропозицією про працевлаштування інвалідів і повідомив про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів та про їх запрошення для працевлаштування, про готовність приймати участь в додаткових заходах з працевлаштування інвалідів в ярмарках вакансій чи аукціоні претендентів на працевлаштування. Також були розглянуті пропозиції центру занятості про кандидатів на працевлаштування та запрошені на співбесіду для працевлаштування кандидати інваліди (7 осіб) на вакантні місця (т.1 а.с. 49).

11 серпня 2016 року листом № 9/1164 відповідач звернувся з пропозицією до Правобережного районного центру занятості про готовність приймати участь в додаткових заходах з працевлаштування інвалідів в ярмарках вакансій чи аукціоні претендентів на працевлаштування, про готовність прийняти на практику кандидатів, які проходять навчання по направленням центру занятості із їх послідуючим працевлаштуванням. Також були розглянуті пропозиції центру занятості про кандидатів на працевлаштування та запрошені на співбесіду для працевлаштування кандидати інваліди (2 особи) на вакантні місця (т.1 а.с. 57).

Також, протягом 2016 року відповідач приймав участь у ярмарках вакансій, а саме:

- у ярмарці вакансій та у засіданні за “круглим столом” які проводив Правобережний районний центр занятості (запрошення від 29.11.2016 № 01-19/2860) Участь представника відповідача у ярмарці вакансій та засіданні за круглим столом 06.12.2016 р. підтверджено підписом відповідальної особи центру занятості (т.1 а.с. 41).

- у ярмарці вакансій для осіб з обмеженими можливостями, яка проводилась Запорізьким обласним центром занятості (запрошення про участь № 2363/01-22 від 16.08.2016) з запрошенням кандидатів на вакантні посади. Про участь представника відповідача у ярмарці вакансій 30.08.2016 підтверджено підписом відповідальної особи центру занятості (т.1 а.с. 42).

- у ярмарці вакансій, яку проводив 28.07.2016 Запорізький міський центр занятості. Про участь представника відповідача у ярмарці вакансій 28.07.2016 підтверджено підписом відповідальної особи центру занятості (т.1 а.с. 43).

Матеріали справи не містять доказів того, що протягом 2016 року відповідачем були допущені безпідставні відмови у працевлаштуванні інвалідів, направлених Центром зайнятості. При цьому, Центр занятості в своєму повідомленні вказав що в Центрі занятості не перебували на обліку інваліди які б відповідали вимогам заявлених вакансій (т.1 а.с. 37-39, т.2 а.с. 3-4).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем направлялися Звіти 3-ПН в яких була вся необхідна інформація щодо потреби в інвалідах для працевлаштування в кількості 250 особи, що значно перевищує кількість інвалідів ніж потрібно згідно нормативу, який за розрахунком складає 47 осіб.

Таким чином, відповідачем протягом 2016 року було належним чином виконано обов'язок щодо своєчасного та повного інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на його підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування. Відповідач приймав участь в додаткових заходах присвячених працевлаштуванню інвалідів.

Отже, відповідачем вжиті усі необхідні заходи, передбачені діючим законодавством України, щодо недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ст.18 та ст. 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Обов'язок відповідача зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для їх працевлаштування.

Згідно положень статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Верховним Судом України у постановах від 28.05.2013, від 09.07.2013, 19.11.2013, від 11.02.2014 та від 21.04.2015 наголошено на тому, що висновок про належне виконання підприємством свого обов'язку по вжиттю усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, може бути визнаний таким, що ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права тільки у випадку встановлення судом здійснення підприємством передбачених чинним законодавством заходів щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходів щодо інформування уповноважених органів про наявну можливість на підприємстві для працевлаштування інвалідів для забезпечення можливості виконання органами, зазначеними в ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, свого обов'язку стосовно безпосереднього працевлаштування інвалідів.

В контексті наведеного суд першої інстанції правомірно наголосив, що однією з вимог верховенства права, виведених Європейським судом з прав людини, є вимога про якість закону.

Так, вирішуючи справу “Круслен проти Франції” Європейський суд зазначив, що словосполучення “згідно із законом” передбачає певну якість такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для особи, яка б могла передбачити наслідки застосування цього закону до себе. Одним із напрямків удосконалення законодавства про соціальну захищеність інвалідів в Україні мас бути чітке визначення в Законі (875-ХІІ) не лише розміру штрафних санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць, а й підстав для звільнення від такої відповідальності, наприклад, відсутність інвалідів в регіоні, в якому розташовано підприємство, не направлення інвалідів на підприємство для працевлаштування; вжиття роботодавцем всіх заходів по виконанню вимог законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів тощо.

Враховуючи, що за період з січня 2016 року по грудень 2016 року ПрАТ “Запоріжкокс” надавав до Запорізького міського центру зайнятості інформацію про наявність вакансій за формою № 3-ПН та можливість працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями на наявні вакансії, брав участь у ярмарках вакансій, співпрацював з Центрами зайнятості з питань працевлаштування інвалідів, та те, що, інваліди для працевлаштування до відповідача центром зайнятості не направлялись, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для застосування до ПрАТ “Запоріжкокс” адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова