Справа № 646/6090/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 р.Справа № 646/6090/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.09.2017 по справі № 646/6090/17

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1О.) звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним рішення відповідача від 10.07.2017 щодо відмови їй у перерахунку пенсії державного службовця з 01.06.2017 у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 353 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України" та зобов'язати перерахувати їй пенсію державного службовця з 01.06.2017 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 353 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України" на підставі інформації щодо складових заробітної плати від 04.07.2017 № 29, яку видано Департаментом освіти Харківської міської ради, з включенням усіх складових заробітної плати, а також врахувати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та грошової винагороди державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків згідно з постановою КМУ від 24.02.2003 № 212, всього на суму 25482 грн. 57 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її виходу на пенсію (80 %) та виплатити її у повному обсязі.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2017 року по справі № 646/6090/17 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Стверджує, що суд першої інстанції при вирішенні справи не врахував вимоги національного законодавства, а саме ст. 64 Конституції України, якою передбачено, що конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Слобожанському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

05.07.2017 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 353 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України", надавши довідку, в якій містилася інформація щодо складових заробітної плати від 04.07.2017 № 29, яку видано Департаментом освіти Харківської міської ради (а.с. 8,9).

Рішенням Слобідського відділу Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 10.07.2017 позивачці було відмовлено в перерахунку пенсії з посиланням на те, що з 01.06.2015 пенсія не може бути перерахована у відповідності до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 та те, що форми довідок про заробітну плату, які надавалися для проведення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям, втратили чинність (а.с. 10).

Не погодившись із такою відмовою відповідача в перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивачки, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії, призначеної позивачці за Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-ХІІ) у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 353 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України".

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачці призначена з 2010 році відповідно до приписів Закону № 3723-ХІІ.

Згідно зі ст.37- 1 Закону № 3723 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

До 01 травня 2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульовано нормами Закону № 3723-XII.

З 01 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

У зв'язку з набранням чинності Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, яка набрала чинність з 01 травня 2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів зазначає, що з 01 травня 2016 року Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 01 травня 2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскільки заяву про перерахунок пенсії подано позивачкою після 01 травня 2016 року, то відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні їй такого перерахунку та позовні вимоги про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з цих підстав задоволенню не підлягають.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що станом на час звернення за перерахунком пенсії, право на перерахунок призначених пенсій державним службовцям у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати не передбачено на законодавчому рівні, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу з зазначених підстав, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта в частині звуження її права на соціальний захист з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів вважає, що скасування окремим категоріям громадян права на перерахунок пенсії також не суперечить ч. 3 статті 22 Конституції України, якою визначено, що при прийнятті нових законів або при внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Розмір пенсії, яку отримувала позивачка, не зменшився, а залишився на тому ж рівні. Тому відсутні підстави стверджувати, що права позивачки були звужені. Зміна правового регулювання виключала лише можливість збільшення пенсії у випадку підвищення розміру заробітної плати працюючих державних службовців.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі "Великода проти України" (заява №43331/12) Суд вказав, що зменшення пенсії особи може бути сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки його положення не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства " (Stec and Others v. the United Kingdom) [ВП], заяви № 65731/01 та № 65900/01, п. 54, ECHR 2005-X), доки існує законодавче право.

Суд нагадав, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ECHR 2000 XII).

Суд також зазначив, що зменшення пенсії заявника очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявника (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі "Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії" (Da Conceiзгo Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).

Аналогічна правова позиція Європейського суду з прав людини викладена в рішеннях від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" та від 12.10.2004 у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії", в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, вказані вище правові позиції Європейського суду з прав людини та Конституційного Суду України, відсутні підстави стверджувати, що права позивачки були звужені шляхом прийняття нових законодавчих актів, які до речі не були визнані в установленому порядку не конституційними.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача провести перерахунок її пенсії з включенням до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та грошової винагороди державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає про те, що в матеріалах даної справи відсутня довідка, з якої можливо встановити чи отримувала позивачка такі спірні виплати на час виходу на пенсію чи були сплачені з таких виплат суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а також відсутні докази звернення позивачки до органів Пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням всіх складових заробітної плати; відсутня й відмова відповідача у проведені перерахунку пенсії позивачу на цій підставі; ні до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду вказана довідка також не надавалася.

Таким чином, з огляду на відсутність спору між сторонами щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням всіх спірних складових заробітної плати, вимога позивачки про зобов'язання відповідача провести такий перерахунок є передчасною, а тому також не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.09.2017по справі № 646/6090/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскаженню не підлягає в силу приписів ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.
Судді Ральченко І.М. Катунов В.В.