Справа № 812/1161/16
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року м. Київ К/800/890/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача), Заїки М.М., Стародуба О.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Луганської обласної державної адміністрації, треті особи - Департамент охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації, Міністерство охорони здоров'я України, про скасування розпорядження про звільнення з посади, поновлення на посаді,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Луганської обласної державної адміністрації (далі - Луганська ОДА) про визнання протиправним і скасування наказу від 20 серпня 2014 року №17С-к «Про звільнення ОСОБА_4 з посади директора Департаменту охорони здоров'я Луганської ОДА, поновлення на посаді з 20 серпня 2014 року.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Луганської ОДА від 20 серпня 2014 року №17С-к «Про звільнення ОСОБА_4». Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Департаменту охорони здоров'я Луганської ОДА з 21 серпня 2014 року.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати його судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування скарги зазначає, що у порушення вимог КАС України позивач не був повідомлений про дату апеляційного розгляду справи. Представник позивач не могла прибути у судове засідання, призначене апеляційним судом на 20 грудня 2016 року, про що 15 грудня 2016 року подала відповідне клопотання про перенесення судового розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання. Незважаючи на подане клопотання, а також наявність у ньому обґрунтованих причин щодо неможливості явки представника, апеляційним судом розгляд справи не відкладався, справу розглянуто у призначений день. На переконання представника позивача, такі дії суду позбавили права позивача на правову допомогу в суді. Також зазначає, що висновки апеляційного суду не відповідають обставинам справи, оскільки у позивача не було реальної можливості дізнатися про своє звільнення. Крім того, суд не перевірив, чи вживалися відповідачем заходи щодо повідомлення позивача про переміщення адміністрації.

Від Луганської ОДА та Департаменту охорони здоров'я Луганської ОДА надійшли письмові заперечення, в яких просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін, як законне й обґрунтоване. Зазначають, що у позовній заяві та в інших процесуальних документах позивачем вказано місце реєстрації: м. Луганськ, тоді як згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення» (зі змінами та доповненнями), м. Луганськ включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому направлення кореспонденції на адресу позивача унеможливлено. Іншої адреси чи альтернативних засобів зв'язку позивач не вказав.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 30 січня 2009 року працював на посаді директора Департаменту охорони здоров'я Луганської ОДА.

Згідно з доповідною запискою заступника голови Луганської РДА Романовського О.О. позивач понад два місяці не здійснював управлінських функцій, не повідомив про своє місцезнаходження та причини невиконання посадових обов'язків. Спроби встановити з ним зв'язок залишились безрезультатними. Бездіяльність цього керівника призвела до загострення низки проблем у сфері охорони здоров'я області. У доповідній записці внесено пропозицію щодо прийняття рішення про звільнення ОСОБА_4 з посади директора.

Листом від 15 серпня 2014 року №11.01-28/990/23893 Міністерство охорони здоров'я України повідомило т.в.о голови Луганської ОДА Верігіну І., що Міністерство погоджує звільнення ОСОБА_4 з посади директора Департаменту охорони здоров'я Луганської ОДА.

Розпорядженням Луганської ОДА від 20 серпня 2014 року №17С-к позивача звільнено з посади директора Департаменту охорони здоров'я Луганської ОДА у зв'язку з неналежним виконанням службових обов'язків, порушення Присяги державного службовця, відповідно до частини першої статті 14, пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу».

Судами також встановлено, що відповідно до розпорядження Луганської ОДА від 1 серпня 2014 року №2С «Про організацію роботи облдержадміністрації в умовах проведення антитерористичної операції в Луганській області» визначено тимчасове місцезнаходження керівництва та апарату Луганської ОДА - будівлю Сватівської районної ради за адресою: вул. Радянська, 25, м. Сватове, Луганська область; зобов'язано керівників структурних підрозділів облдержадміністрації у термін до 18 серпня 2014 року визначити місцезнаходження відповідних підрозділів.

У подальшому розпорядженням Луганської ОДА від 19 вересня 2014 року №10С змінено тимчасове місцезнаходження керівництва, апарату та структурних підрозділів Луганської ОДА, визначивши його за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, Радянський проспект, 59.

8 вересня 2016 позивач, через запит адвоката ОСОБА_5, ознайомлений з розпорядженням про його звільнення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням порядку, передбаченого трудовим законодавством, оскільки від позивача не відбиралися письмові пояснення, не вказано, у чому саме полягає неналежне виконання службових обов'язків, обрання звільнення, як виду дисциплінарного стягнення немотивоване, відсутнє посилання на відповідні статті Кодексу законів про працю України, а також його звільнено під час перебування на лікарняному.

Залишаючи позов без розгляду, апеляційний суд виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, а обставини щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду не підтверджуються наявними у справі документами.

Колегія суддів вважає такий висновок суду апеляційної інстанції обґрунтованим, виходячи з наступного.

За частиною першою, абзацом першим частини другої, частиною третьою статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною першою статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За пунктом 15 статті 3 КАС України публічну службу розуміють як діяльність на державних політичних посадах, професійну діяльність суддів, прокурорів, іншу державну службу.

Зі змісту заявлених вимог вбачається, що спір стосується підстав, строку та порядку звільнення з публічної служби.

Звільнення позивача датовано 20 серпня 2014 року, тоді як з даним позовом про скасування розпорядження про звільнення позивач звернувся 26 вересня 2016 року.

Позивач звернувся до суду з пропуском строку, встановленого статтею 99 КАС України, що визнає в адміністративному позові.

В обґрунтування поважності причин пропуску такого строку позивач зазначав, що не був повідомлений про своє звільнення у встановленому законом порядку, оскільки з 4 серпня 2014 року перебував на лікарняному. По завершенню хвороби і лікування, 2 жовтня 2014 року прибув до приміщення Луганської ОДА, яка була переміщена з міста Луганськ, де його затримали невідомі особи і свавільно, позбавивши волі, утримували позивача, переміщаючись у невідомих напрямках.

З наявних у справі матеріалів апеляційним судом встановлено, що з 4 серпня 2014 року по 2 жовтня 2014 року позивач знаходився на лікарняному, з 2 жовтня 2014 року - незаконно позбавлений волі.

Згідно з листом слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві від 14 вересня 2016 року, вже 4 жовтня 2014 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які, як встановлено у ході досудового розслідування у рамках кримінального провадження від 3 жовтня 2014 року №003378, незаконно позбавили позивача волі.

Також, із листа вбачається, що у січні 2015 ОСОБА_4 проживав за межами України.

Враховуючи, що період часу між датою видання оскаржуваного розпорядження та днем подання адміністративного позову до суду перевищує два роки, апеляційний суд обґрунтовано звернув увагу, що увесь цей час позивач не вживав заходів для виконання своїх службових обов'язків.

Слід зазначити, що причини, які для поновлення строку на звернення до адміністративного суду позивач просив визнати поважними, а також часові рамки таких причин (перебування на лікарняному, позбавлення волі невідомо на який термін) водночас не могли завадити йому звернутися до суду з цим позовом вчасно.

Посилання позивача на те, що йому стало відомо про звільнення лише 8 вересня 2016 року через представника, тому до цього час не мав змоги оскаржити відповідне розпорядження, не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду, а лише підтверджують той факт, що позивач протягом більш ніж двох років не цікавився станом справ щодо проходження своєї публічної служби в Луганській ОДА.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач пропустив місячний строк, передбачений частиною третьою статті 99 КАС України у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а названі ним причини пропуску цього строку не містять підстав для визнання їх поважними.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо процесуальних порушень, які, на переконання заявника касаційної скарги, допустив суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 33 КАС України якщо фізична особа, яка бере участь у справі, діє через представника і суд не вважає її особисту участь обов'язковою, він може направити повістку лише представникові.

Статтею 38 КАС України врегульовано порядок виклику шляхом надсилання тексту повістки електронною поштою.

За правилами частини першої цієї статті підтвердження за допомогою електронної пошти про отримання тексту повістки є достатнім доказом належності повідомлення про дату, час і місце судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 38 КАС України порядок частини першої цієї статті може бути застосовано також щодо особи, яка бере участь у справі, незалежно від того, чи є вона суб'єктом владних повноважень, у разі, якщо вона зазначила адресу своєї електронної пошти і не висловила заперечень проти її використання для одержання текстів судових рішень та інших документів.

Під час апеляційного розгляду справи явка позивача обов'язковою не визнавалась, повістка про дату, час і місце судового засідання направлялась на електронну адресу представника позивача ОСОБА_5, зазначену нею в адміністративному позові. Підтвердження про отримання тексту повістки міститься у справі (а.с. 172, Т.1).

Випадки, за яких суд може відкласти розгляд справи, наведено у частині першій статті 128 КАС України. Таких обставин апеляційний суд не встановив.

В силу частини четвертої статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Враховуючи викладене, доводи представника позивача про те, що апеляційним судом порушено право позивача на правову допомогу, не знайшли свого підтвердження.

Суд також враховує положення частини другою статті 224 КАС України, згідно з якою не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційним судом у свою чергу правильно вирішено справу, його судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до статті 224 КАС України воно підлягає залишенню без змін.

За правилами частини третьої статті 220-1 КАС України, якою врегульовано порядок попереднього розгляду справи, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, а ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К. Заїка М.М.
Стародуб О.П.