Справа № 640/14649/17
Суддя: Губська Я. В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017 року м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Губська Я.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

21.09.2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, в якому просить визнати протиправними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови у здійсненні перерахунку призначеного йому довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 19 листопада 1979 року 3 роки 15 днів; зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді суду апеляційної інстанції з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 19 листопада 1979 року 3 роки 15 днів, а всього 26 років 8 місяців 5 днів, а також розгляд справи проводити в порядку скороченого провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2017 року було відкрито скорочене провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наступне. 16 вересня 2016 року він звільнений з посади судді Апеляційного суду Харківської області і на момент звільнення стаж його роботи визначений 23 роки 7 місяців 20 днів та з 23.09.2016 року йому як судді у відставці відповідачем було призначено довічне грошове утримання у розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. На початку серпня позивач випадково дізнався, що при призначенні йому довічного грошового утримання як судді у відставці не було зараховано в стаж період його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 19.11.1979 року 3 роки 15 днів, документи на підтвердження чого (копія військового квитка та копія трудової книжки) надавалися до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

10 серпня 2017 року позивач звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з письмовою заявою про здійснення перерахунку призначеного йому довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 19.11.1979 року 3 роки 15 днів. Позивач також зазначив, що на час його звільнення 16.09.2016 року його стаж на посаді судді, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, складає 26 років 8 місяців 5 днів, а розмір довічного грошового утримання повинен складати 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Однак, листом ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №8203-47/02-01 від 19.08.2017 року було відмовлено в перерахунку призначеного довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 19.11.1979 року 3 роки 15 днів на підставі того, що законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посадах судді періоду військової служби.

З даною відмовою позивач не погодився, оскільки вважає, що вона грунтується не на вимогах чинного законодавства, а тому, був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав з даним адміністративним позовом.

Відповідач направив свої заперечення проти позову, в яких просить суд відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на те, що при призначенні ОСОБА_1 пенсії до загального стажу роботи був включений період проходження військової служби за період з 04.11.1976 року до 14.11.1979 року - 3 роки 11 днів, що відповідає даним, зазначеним у військовому квитку та законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посадах судді періоду військової служби, а тому підстави для перерахунку позивачу довічного грошового утримання як судді у відставці із врахуванням періоду військової служби відсутні.

Відповідно до ч.4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Згідно наказу голови суду №04-03/77-ос від 16 вересня 2016 року позивач відрахований зі штату Апеляційного суду Харківської області, у звязку зі звільненням його у відставку відповідно до постанови Верховної ОСОБА_3 України від 08.09.2016 року (а.с. 23).

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з письмовою заявою про здійснення перерахунку призначеного йому довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 19.11.1979 року 3 роки 15 днів.

ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №8203-47/02-01 від 19.08.2017 року було відмовлено в перерахунку призначеного ОСОБА_1 довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 19.11.1979 року 3 роки 15 днів та роз'яснено, що, з урахуванням положень ст.ст. 133,135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» при призначенні ОСОБА_1 пенсії до загального стажу роботи був включений період проходження військової служби за період з 04.11.1976 року до 14.11.1979 року - 3 роки 11 днів, що відповідає даним, зазначеним у військовому квитку та враховуючи викладене, законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посадах судді періоду військової служби, а тому підстави для перерахунку позивачу довічного грошового утримання як судді у відставці із врахуванням періоду військової служби відсутні. (а.с. 10).

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.8 ОСОБА_4 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Згідно ст.22 ОСОБА_4 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_4, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 ОСОБА_4 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.

В силу вимог ст.126 ОСОБА_4 України незалежність і недоторканність суддів гарантується ОСОБА_4 і законами України.

Однією із гарантій незалежності і недоторканості суддів, що закріплені ОСОБА_4 України є право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 ОСОБА_4 України).

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п.9 ч.5 ст.126 ОСОБА_4 України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.92 ОСОБА_4 України статус суддів визначається виключно законами України.

Пунктами 8, 11 ч.4 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

У відповідності до ч.6 ст.48 вищезазначеного Закону при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_4 України гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відвідають ОСОБА_4 України (є неконституційними) положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від02 березня 2015 року № 213 змін-УІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ;

- пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення встановлено, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього Рішення.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті зазначеного рішення роз'яснив наступний порядок виконання:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, яка суперечить ОСОБА_4 України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 215 року № 192-УІІІ, а саме: щомісячне довічне грошове утримання вплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ, що суперечать ОСОБА_4 України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-УІІІ, а саме: пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержаного суддею після виходу у відставку;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У пункті 5 Рішення зазначено, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними.

Пунктами 1.1, 1.4 Європейської хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, передбачено, що метою закону є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Закон надає кожному судді, який вважає, що його права за законом або в більш широкому порозумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інше знаходиться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Відповідно до п.1.6 вказаної хартії закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Згідно із п.54 Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи державам - членам щодо суддів від 17 листопада 2010 року №(2010) 12 оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено Конституційним Судом України.

Статтею 58 ОСОБА_4 України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням вищенаведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Враховуючи, що на законодавчому рівні України гарантувалось право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди; судді мали законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання, як один з елементів гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Як вбачається з позовної заяви, додатків до неї та заперечень проти позову, стороною відповідача ОСОБА_2 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова не заперечується право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання, разом з тим, спірним є розмір такого утримання.

Так, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого ОСОБА_1, за підписом голови Апеляційного суду Харківської області, загальний трудовий стаж позивача становить 39 років 7 місяців 13 днів, з них зокрема строк державної служби - 29 років 09 місяців 06 днів.

Крім того, згідно довідки щодо розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, служба в лавах Збройних Сил СРСР (військово-морського флоту) ОСОБА_1 складає 03 роки 10 днів (04.11.1976 року по 14.11.1979 року), стаж роботи на посаді судді Генічеського районного суду Херсонської області 03 роки 7 місяців 12 днів, стаж роботи на посаді судді апеляційного суду Харківської області 20 років 6 днів, усього стаж роботи становить 26 років 07 місяців 28 днів.

Разом з тим, відповідачем при розрахунку розміру щомісячного довічного розміру грошового утримання позивача не було зараховано в стаж період його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 14.11.1979 року 3 роки 10 днів.

При цьому, при визначенні ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання, відповідачем не враховано, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми законодавства, які діяли на зазначений період часу.

Так, відповідно до ч.1, 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, ОСОБА_2 і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як встановлено судом, позивач має безпосередньо 23 років 7 місяців 20 днів стажу роботи на посаді судді.

Крім того, згідно п. 3.1. постанови Кабінету ОСОБА_3 України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» № 865 від 03.09.2005 року, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно військового квитка позивача ОСОБА_1 04.11.1976 року було зараховано на службу в лавах Збройних Сил СРСР (військово-морського флоту), 14.11.1979 року звільнено зі служби, 19.11.1979 року - повинен був стати на облік, отже, стаж військової служби позивача враховується за період з 04.11.1976 року по 14.11.1978 року, що складає 3 роки 10 днів, тобто до дати наказу про звільнення з строкової військової служби. Вказані обставини підтверджуються і даними, викладеними в довідці з місця роботи позивача Апеляційного суду Харківської області.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при визначенні розміру щомісячного грошового утримання позивача, протиправно не було зараховано період його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 14.11.1979 року 3 роки 10 днів, а тому наявні підстави для зобов'язання відповідача врахувати вищевказаний період при визначенні розміру щомісячного грошового утримання позивача.

Таким чином, є обґрунтованими та такими, що підлягаються задоволенню вимоги позивача також і в частині, зобов'язання відповідача визначити та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від заробітної плати діючого судді суду апеляційної інстанції, починаючи з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду служби позивача в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 14.11.1979 року 3 роки 10 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови у здійсненні перерахунку призначеного ОСОБА_1 довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 14 листопада 1979 року 3 роки 10 днів.

Зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді суду апеляційної інстанції з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 14 листопада 1979 року 3 роки 10 днів, а всього 26 років 7 місяців 28 днів.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами та іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СУДДЯ-