Справа № 646/6942/17
Суддя: Теслікова І. І.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 646/6942/17
№ провадження 2-а/646/186/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2017 року м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду міста Харкова Теслікова І.І, розглянувши у порядку скороченого провадження в приміщенні суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Слобожанського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2017 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Слобожанського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного утримання за грудень 2016 року

- визнати протиправною відмову Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова у здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-55/64 від 17.03.2017 року,

- зобов'язати Слобожанське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 90 %, з включенням суми матеріальної допомоги з 01 грудня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 31386,67 грн., на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-55/64 від 17.03.2017 року.

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що Рішенням Вищої ради юстиції від 08.12.2016 року № 3083/0/15-16 у зв'язку з поданням заяви про відставку та відповідно до п.п.2,9 ч.5 ст. 126 Конституції України позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, а наказом голови апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року № 04-03/115-ос відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області. З грудня 2016 року позивач перебуває на обліку в Слобожанському об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова, як суддя у відставці та отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Після відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Харківської області саме уповноваженою особою суду було підготовлено необхідних пакет документів для звернення до органів ПФУ для призначення довічного грошового утримання. Окрім інших документів, була надана Довідка про заробітну плату (29920,00 грн.) для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі якої мені і було призначене щомісячне довічне і'рошове утримання. Проте, у зазначеній довідці помилково не були вказані інші виплати, які врховуються при обчисленні довічного грошового утримання, а саме матеріальна допомога до відпустки у розмірі посадового окладу, яка включена в оподатковуваний дохід. Про це позивачу стало відомо 17 березня 2017 року, коли уповноваженою особою апеляційного суду були надані нові довідки для подання до органів ПФУ, а саме: Довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання (станом на момент звільнення у відставку), відповідно до якої розмір заробітної плати, яка має бути врахована при призначенні щомісячного довічного грошового утримання - 31386 грн.67 коп. враховуючи вищезазначене позивач звернулась до Управління ПФУ в Слобожанського районі м.Харкова із заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утрнимання, виходячи із розміру заробітної плати -31386 грн.67 коп. При цьому, додатково був наданий лист Апеляційного суду Харківської області №03-55/55 від 16 березня 2017 року з проханням прийняти нові довідки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання на заміну попередньої довідки, в якій не була врахована 1/12 частина допомоги на оздоровлення, яка нараховується відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», входить до складу фонду оплати праці, на яку відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нараховується внесок у розмірі 22 %.

Рішення управління Пенсійного фонду від 29 березня 2017 року позивачу було відмовлено, з посиланням на те, що матеріальна допомога на вирішення матеріально-побутових питань не передбачена ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ від 07.07.2010 року, а тому підстави для врахування її в заробіток для обчислення щомісячного довічного грошового утримання відсутні.

Відповідачем подано до суду заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначено, що матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу не входить до складу суддівської винагороди, оскільки це не передбачено переліком, встановленим ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», таким чином рішення управління від 29.03.2017 року є законним.

Дослідивши доводи адміністративного позову та заперечень на позов, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016 року № 3083/0/15-16 у зв'язку з поданням заяви про відставку та відповідно до пунктів 2 та 9 ч.5 ст.126 Конституції України позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, а наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року № 04- 03/115-ос відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області.

З грудня 2016 року позивач перебуває на обліку в Слобожанському об'єднаному управлінні ПФУ м. Харкова як суддя у відставці Апеляційного суду Харківської області та отримую довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

З адміністративного позову вбачається, що після відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Харківської області саме уповноваженою особою суду було підготовлено необхідних пакет документів для звернення до органів ПФУ для призначення довічного грошового утримання. Окрім інших документів, була надана Довідка про заробітну плату (29920,00 грн.) для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі якої мені і було призначене щомісячне довічне грошове утримання. Проте, у зазначеній довідці помилково не були вказані інші виплати, які враховуються при обчисленні довічного грошового утримання, а саме матеріальна допомога до відпустки у розмірі посадового окладу, яка включена в оподатковуваний дохід, про що позивачу стало відомо 17 березня 2017 року, коли уповноваженою особою апеляційного суду були надані нові довідки для подання до органів ПФУ, а саме: Довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання (станом на момент звільнення у відставку), відповідно до якої розмір заробітної плати, яка має бути врахована при призначенні щомісячного довічного грошового утримання - 31386 грн.67 коп.

У березні 2017 року позивач звернулась до Управління ПФУ в Слобожанського районі м. Харкова із заявою про перерахунок раніше призначеного мені щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру заробітної плати -31386 грн.67 коп. При цьому, додатково був наданий лист Апеляційного суду Харківської області №03-55/55 від 16 березня 2017 року з проханням прийняти нові довідки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання на заміну попередньої довідки, в якій не була врахована 1/12 частина допомоги на оздоровлення, яка нараховується відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», входить до складу фонду оплати праці, на яку відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нараховується внесок у розмірі 22 %.

У квітні 2017 року позивач отримав лист Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 300/33-02 від 07 квітня 2017 року, яким повідомлено про прийняття рішення управління пенсійного фонду від 29 березня 2017 року про відмову в перерахунку мого щомісячного довічного грошового утримання, з посиланням на те, що матеріальна допомога на вирішення матеріально-побутових питань не передбачена ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ від 07.07.2010 року, а тому підстави для врахування її в заробіток для обчислення щомісячного довічного грошового утримання відсутні.

В частині третій статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 126 Конституції, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Матеріальне та соціально-побутове забезпечення; обчислення суддівського стажу; вирішення житлових проблем; медичного обслуговування суддів та членів їх сімей; порядку соціального захисту суддів України, суддівська винагорода, щомісячне довічне грошове утримання є елементами статусу судді. Збереження наявного статусу судді, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності судді.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У Рішенні від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом забезпечення цих гарантій є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

У Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України розтлумачив зміст статті 126 Конституції України та зазначив, що його треба розуміти як такий, «що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення».

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних.

Крім того, незалежність судді забезпечується, серед іншого, належним його матеріальним та соціальним забезпеченням, що передбачено міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Зокрема, положеннями Європейської хартії від 10 липня 1998 року про Закон «Про статус суддів» визначено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (и. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку з посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Також у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що дуже важливо (особливо для новітніх демократій) передбачити конкретні нормативно-правові положення, які б гарантували захист від зменшення розміру суддівських виплат (п. 62).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, від 17 листопада 2010 року №(2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Також, у наведеному вище Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України встановив, що аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України і законами, що виключає в процесі його конкретизації та розвитку обмеження законодавчо встановлених гарантій статусу судді або зниження їх рівня.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимогі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Відповідно до п.3.1 розділу ІІІ Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25 січня 2008 року, обов'язок підготовки подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та оформлення необхідних для цього документів, покладено на уповноважену особу суду за останнім місцем роботи судді.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" врегульовані правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів (далі Закон).

Відповідно до ч. 4 ст.48 Закону незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Відповідно до п.7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимогі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимогі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з п. З Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016р. за № 4- рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Згідно зі ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів - суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

Відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, що діяла на час припинення мною суддівських повноважень, розмір щомісячного довічного утримання становив 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років цей розмір збільшується на 2 %. При цьому в цій нормі Закону застосовано термін «грошове утримання судді», а не «суддівська винагорода».

Це грошове утримання, згідно ст.ст. 133-134 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», складається як із суддівської винагороди ( посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці), так і при наданні щорічної відпустки - допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода у грошовому виразі, що виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначено структуру заробітної плати до якої входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

При цьому слід зазначити, що згідно з п. 2.3.3. Інструкції № 5 «Зі статистики заробітної плати» матеріальна допомога відноситься до заохочувальних та компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій зазначаються, крім відомостей про судову винагороду, інші виплати, які враховуються при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці.

Відповідно до норм законодавства, зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті грошових коштів. При цьому, виплата сум грошової допомоги на оздоровлення здійснюється суддям систематично та включена в оподатковуваний дохід. Бухгалтерією суду матеріальну допомогу віднесено до фонду оплати праці, що є складовою заробітної плати, що підтверджується листом Апеляційного суду Харківської області №03-55/59 від 16 березня 2017 року.

Аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що матеріальна допомога, за таких обставин, є складовою системи оплати праці судді.

Судова система є однією із складових системи державних органів, що здійснюють державну владу, а суддя виконуючи завдання і функції держави, фактично є працівником певного органу держави. Тобто, призначення або обрання в установленому законодавством порядку особи на посаду судді свідчить про наявність між суддею та державою трудових правовідносин.

При цьому, відповідно до Рішення Ради суддів України №42 від 09.06.2016 року, судді з урахуванням певних обмежень і особливостей, притаманних їх статусу є суб'єктами трудових прав та обов'язків. Разом з певними особливостями, які обумовлені специфікою службової діяльності, судці є такими ж суб'єктами трудових правовідносин та носіями суб'єктивних трудових прав та обов'язків, як і інші працівники.

Зазначене дає підстави вважати, що робота судді є різновидом трудової діяльності, як окремий вид трудових відносин, та потрапляє під регулюючий вплив чинного законодавства, але з певною специфікою.

Частиною 1 статті 51 та частиною 5 статті 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та даного закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з суддів України і здійснює правосуддя на професійній основі; за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігає

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Частиною 1 статті 66 Закону У країни «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 20 лютого 2012року, 14, 28 травня та 06 листопада 2013 року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13, 21-97а13, 21-350а13 відповідно) в яких суд зазначив, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, які в силу ст.244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України.

Слід також зазначити, що в рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп2007 вказано, що щомісячне довічне грошове утримання як і пенсія, є особливою формою соціального забезпечення суддів, тобто, довічне грошове утримання є аналогом пенсійного забезпечення.

Таким чином, вищенаведений аналіз законодавства свідчить, що головним для включення матеріальної допомоги хоч у пенсію, хоч у довічне грошове утримання, є її наявність у складі заробітної плати відповідної категорії працівників та підтвердження відрахувань з цієї суми передбачених чинним законодавством.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів», яка проголошує, що рівень виплат, який має отримувати суддя у відставці має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визначається і діє принцип верховенства права. У рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2204 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права це планування права в суспільстві. При прийняті рішення суди мають керуватися принципом верховенства права. Отже, право, яке встановлене і гарантоване Конституцією України, не може бути порушеним шляхом звуження змісту та обсягу визначених гарантій незалежності суддів.

Відповідно до Рішення Ради суддів України від 08.04.2016 року № 29, саме до повноважень суду належить визначення правової норми, яку необхідно застосувати до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, відмовляючи у проведенні перерахунку довічного грошового утримання, з урахуванням матеріальної допомоги, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про судоустрій та статус суддів», «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1ст. 159 КАС Українисудове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2ст. 159 КАС України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3ст. 159 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.11 КАС Українисуд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Тому, з урахуванням вказаної норми суд приходить до висновку, що для повного захисту прав позивача, окрім задоволення позовних вимог, необхідно також скасувати рішення Управління від 29.03.2017 року.

Відповідно достатті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.167, 183-2,256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Слобожанського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Скасувати рішення Слобожанського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова від 29.03.2017 року про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Зобов'язати Слобожанське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 90 %, з включенням суми матеріальної допомоги з 01 грудня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 31386,67 грн., на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-55/64 від 17.03.2017 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 640, 00 грн.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постановаможе бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня її проголошення. У разі, якщо рішення ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Постанова набирає законної сили після спливу вказаного строку на її оскарження.

У разі оскарження в апеляційному порядкупостанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.І. Теслікова