Справа № 804/8718/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2017 р. Справа № 804/8718/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про скасування постанови, -
ОСОБА_5 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень, просить:
- скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 003735, прийняту 03 листопада 2016 року Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_5.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою в справі про застосування адміністративно-господарського штрафу №003735 від 03.11.2016 року начальником Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області ОСОБА_6 її незаконно притягнуто до відповідальності за порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та накладено адміністративно-господарський штраф в розмірі 1 700,00 грн. ОСОБА_4 винесеною постановою не погоджується, так як не займається підприємницькою діяльністю з надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, жодного відношення до вантажу, який віз громадянин ОСОБА_7 не має.
Крім того, зазначила, що повідомлення про час та місце розгляду справи не отримувала, що позбавило її можливості безпосередньо брати участь у розгляді справи та надавати пояснення, які є суттєвими для правильного вирішення питання про притягнення її до адміністративно-господарської відповідальності.
Отже, вважає, що постанова щодо адміністративно-господарського штрафу №003735 від 03.11.2016 року винесена незаконно, тому що акт не відповідає дійсності і позивач жодного відношення до одноразового перевезення вантажу ОСОБА_7 не має, оскільки вранці 14.09.2016 року надала автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_2, останньому для його власного використання.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що дії посадових осіб Укртрансбезпеки є такими, що відповідає нормам діючого законодавства та спрямовані на попередження грубих порушень нормативно-правових актів. Винесена постанова про застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій є такою, що винесена відповідно до законодавства, відтак підстав для визнання її протиправною та скасування немає.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог законодавства та відповідно до графіку проведення рейдових перевірок, начальником управління 12.09.2016 року видане направлення №006396 на проведення рейдової перевірки.
За результатами перевірки посадовими особами управління складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом АПД № 009380 від 14.09.2016 року, в якому зазначено, що проводилася перевірка транспортного засобу МАЗ, номерний знак НОМЕР_3, причеп МАЗ, номерний знак НОМЕР_4, серія та номер свідоцтва про реєстрацію - СХТ 065232 СХТ 139004, власник ОСОБА_5, водій ОСОБА_7, посвідчення водія ЯАА № 449911, видане Дніпропетровським МРЕВ від 16.01.2002 року.
Під час перевірки виявленні порушення, а саме зазначено, що у водія автомобіля МАЗ, номерний знак НОМЕР_3, причеп МАЗ, номерний знак НОМЕР_4, відсутній протокол перевірки та адаптацію тахографа до транспортного засобу, чим порушено вимоги ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», ч.1 абз.3 ст.60 - надання послуг з перевезення без оформлення документів, передбачених ст.48 Закону, а саме; відсутній протокол на перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.
Також у акті перевірки зроблена відмітка водія транспортного засобу про те, що він ознайомлений з актом перевірки.
На підставі висновків акту перевірки, начальником управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області розглянуто справу та 03.11.2016 року винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 003735 про застосування до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн. за порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 статті 60 Закону.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон).
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Згідно ч.3 вказаної статті, державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.
Частиною 11 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Відповідно до ч.12 ст. 6 Закону №2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Згідно з Порядком № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Відповідно до п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.
Перед проведенням планової або позапланової перевірки суб'єкта господарювання керівник органу державного контролю видає наказ про проведення перевірки, підписує та скріплює печаткою органу державного контролю направлення на перевірку, яке оформляється за формою (п. 9 Порядку № 1567). Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин (п. 13 Порядку № 1567).
За приписами п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
При цьому, згідно зі ст. 1 Закону автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; а водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є:
- для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
- для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
З аналізу положень вказаної статті випливає, що вказаний вище перелік документів згідно ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним.
Відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тахограф - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.
Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 №385 (далі за текстом - Інструкція).
Відповідно до п.2.5 вищезазначеної Інструкції, тахографи підлягають повірці, яку здійснюють повірочні лабораторії, відповідно до вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".
Окрім цього, згідно з п. 2.6. Інструкції тахографи перевіряються та адаптуються до транспортного засобу пунктами сервісу тахографів періодично кожні два роки, а також в разі установлення або заміни тахографа, ремонту тахографа, зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу, якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, що може вплинути на роботу тахографа.
За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (п. 2.7. Інструкції). В разі позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа пункт сервісу тахографів маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра.
Відповідно до п.3.3. Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.
Аналіз змісту п. 6.3 Положення №340 дає підстави стверджувати, що тільки у випадку відсутності у транспортному засобі тахографу, водій, який керує таким транспортним засобом, повинен заповнювати та вести індивідуальну контрольну книгу.
Відповідно до п. 6.1 Положення, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т. повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Тобто, ведення індивідуальної контрольної книжки передбачено у разі відсутності у транспортному засобі тахографу.
Щодо доводів позивача із посиланням на те, що 14.09.2016 року вона надала автомобіль НОМЕР_5 та причеп АЕ 0295 ХМ громадянину ОСОБА_7 для його власного використання та на відсутність здійснення перевезень, судом не приймаються до уваги та спростовується наступним.
Так, згідно копії товарно-транспортної накладної №Р2165 від 14.09.2016р., яка міститься в матеріалах справи, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що автомобіль НОМЕР_5 та причеп АЕ 0295 ХМ, який належить позивачу, здійснював перевезення 10 тон металобрухту кольорових металів в межах господарських операцій ТОВ «Віккон», директором якого є ОСОБА_8 чоловік позивача.
Крім того, ні позивачем, ні водієм ОСОБА_7 не заперечується факт наявності встановленого порушення, а саме відсутності протоколу про перевірку та адаптацію тахографа, що є порушенням вимог ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».
Та обставина, що у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 не міститься такого виду діяльності, як перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами не може слугувати беззаперечною підставою для висновку, що позивач займався цим видом діяльності або здійснював перевезення в межах власної господарської діяльності.
Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ТОВ «ВІККОН», засновником якого є ОСОБА_8 чоловік позивача, вбачається, що одним із видів діяльності останнього є 46.77 оптова торгівля відходами та брухтом.
Висновки в акті перевірки від 14.09.2016 року АПД № 009380 дають підстави вважати, що перевізником у даному випадку є власник транспортного засобу - позивач.
Жодних доказів на підтвердження протилежного позивачем не надано.
Судом встановлено, що притягуючи позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідач правильно зазначив, що ОСОБА_5, як власник транспортного засобу, є одночасно і автомобільним перевізником, що здійснює перевезення.
Відсутність на момент перевірки у водія документів, визначених статтею 48 Закону, а саме протоколу на перевірку та адаптацію тахометра до транспортного засобу стало підставою для притягнення до відповідальності позивача, а саме накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 статті 60 Закону.
Представником відповідача, в свою чергу, надано суду докази виконання покладеного на відповідача обов'язку щодо належного повідомлення суб'єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 69 КАСУ визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно приписів ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо судового збору, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення, ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
У звязку з чим, судові витрати, понесені ОСОБА_5, не повертаються.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про скасування постанови відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1