Справа № 826/18756/15
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

18 жовтня 2017 року 13 год. 46 хв. № 826/18756/15
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі колегії суддів: головуючого судді Вєкуа Н.Г., суддів Костенка Д.А., Шрамко Ю.Т., при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача - Власова В.М. представників відповідача Данилюка Є.С., Шваб В.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними, скасування пункту наказу,

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 18 жовтня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення за червень місяць 2015 року та скасувати пункт 26 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 червня 2015 року № 117 ДСК.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2016 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні 18.10.2017 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 за фактами припинення несвоєчасної виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25 травня 2015 року по 21 червня 2015 року та визнати пункт 26 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) від 03.06.2015 року №117 ДСК протиправним, як таким, що виданий всупереч нормам п. 34.4 інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов, з урахуванням уточнень, та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представники відповідача проти позову заперечували.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив наступне.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 служила у Збройних Силах України з 1995 року, з серпня 2014 року перебувала на посаді співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 квітня 2015 року №90 ДСК (по стройовій частині) її було направлено для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією (ВЛК) до ГВМКЦ ГВКГ, проте, за повідомленням начальника ГВМКЦ ГВКГ, 22 травня 2015 року ОСОБА_1 під час проходження ВЛК, не дочекавшись запрошення на засідання гарнізонної ВЛК, самовільно залишила клініку амбулаторної допомоги ГВМКЦ ГВКГ та 25 травня 2015 року до клініки амбулаторної допомоги ГВМКЦ ГВКГ для продовження ВЛК не прибула.

При цьому, 22 травня 2015 року ОСОБА_1 було надано невідкладну медичну допомогу в Олександрівській поліклініці, а 25 травня 2015 року переведено до поліклініки за місцем проживання.

Командуванням ГВМКЦ ГВКГ було припинено подальше проходження полковником юстиції ОСОБА_1 . ВЛК, про що було повідомлено начальника РКС полковника ОСОБА_2

04 червня 2015 року позивачці надано направлення на стаціонар до міської клінічної лікарні №9, про що нею повідомлено телефоном начальника РКС ОСОБА_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12 червня 2015 року №130 призначено службове розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 , з терміном проведення з 16 червня 2015 року по 15 липня 2015 року.

У зв`язку з неотриманням коштів на картковий рахунок, позивачка 17 червня 2015 року направила до військової частини НОМЕР_1 запит з цього приводу, на який отримала відповідь за №222/4/785, якою повідомлено, що відповідно до п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260, виплату грошового забезпечення їй припинено.

19 червня 2015 року позивачку було виписано з лікарні і 22 червня 2015 року вона прибула на службу до військової частини НОМЕР_1 .

Грошове забезпечення за червень 2015 року позивачці було перераховано 06 липня 2015 року.

Листом від 11 червня 2015 року №222/4/965 їй надано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 червня 2015 року №117ДСК, в якому зазначено, що виплата грошового забезпечення була призупинена з 25 травня 2015 року, та від 22 червня 2015 року №132ДСК, згідно якого, встановлено вважати ОСОБА_1 такою, що прибула після лікування та приступила до виконання службових обов`язків, а з 22 червня 2015 року їй поновлено виплату грошового забезпечення.

При цьому, грошове забезпечення за червень 2015 року ОСОБА_1 було перераховано лише 06 липня 2015 року.

Вважаючи дії відповідача щодо припинення та несвоєчасної виплати їй грошового забезпечення протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Скасовуючи попередні рішення у справі та направляючи справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 05.07.2016 року № К/800/3435/16 вказав, що розглядаючи дану справу, суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки тим доводам позивача, що у відповідача на час прийняття оскаржуваного наказу були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки ОСОБА_1 залишала військову частину на строк, що не перевищував 10 діб та не навели мотивів в своїх рішеннях, які слугували б підставою для їх не врахування.

Відповідно до частини п`ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред`явлених позовних вимог та враховуючи висновки Вищого адміністративного суду України, звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ (далі - Статут), військовослужбовці мають права й свободи громадян України з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами. На військовослужбовця покладено обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. (ст.11 Статуту).

Згідно ст.12 Статуту, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити безпосередньому начальникові про захворювання, який в свою чергу зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини (ст. 254 Статуту).

Відповідно до абз. 3,4 п.1 ст.11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я; за відсутності за місцем проходження військової служби або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках, медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби (ст. 255 Статуту).

Після огляду лікарем (фельдшером) хворі, залежно від характеру хвороби, направляються для лікування. Офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я (ст. 256 Статуту).

Висновок про часткове або повне звільнення офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби, термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині (ст. 257 Статуту).

На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні мати при собі направлення, підписане командиром військової частини (ст. 260 Статуту).

Також, порядок вибуття військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 на лікування врегульовано Інструкцією про порядок вибуття військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у відпустки, службові відрядження, на навчання та лікування, затвердженою наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 квітня 2010 року №100 (далі Інструкція №100).

Відповідно до п.4.1 цієї Інструкції, військовослужбовці, у разі погіршення стану здоров`я, звертаються по медичну допомогу до Лікувально-діагностичного центру або іншого лікувального закладу Міністерства оборони України, а у разі відсутності такого - до лікувального закладу Міністерства охорони здоров`я України;

- за результатами огляду військовослужбовця лікар робить висновок про стан його здоров`я з відповідними відмітками в медичній книжці, надає довідку (лист непрацездатності) про звільнення військовослужбовця від виконання службових обов`язків, після отримання якої військовослужбовець повинен усно доповісти своєму безпосередньому начальнику;

- довідка лікаря про звільнення військовослужбовця від виконання службових обов`язків з відміткою про ознайомлення начальника структурного підрозділу військової частини НОМЕР_1 подається до стройового відділу військової частини НОМЕР_1 до 17 години дня отримання військовослужбовцем такої довідки;

- про звільнення військовослужбовця від виконання службових обов`язків, а також про вихід на службу після хвороби на підставі його доповіді оголошується в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині).

Відповідно до п.п.4.3, 4,4 Інструкції №100, на стаціонарне лікування військовослужбовці направляються за висновком лікаря на підставі направлення військової частини НОМЕР_1 , засвідченого заступником командира військової частини НОМЕР_1 та завіреного гербовою печаткою військової частини НОМЕР_1 ;

Копія направлення з відміткою про ознайомлення начальника структурного підрозділу військової частини НОМЕР_1 подається до стройового відділу військової частини НОМЕР_1 .

Якщо під час консультації в інших лікувальних закладах лікар рекомендує хворому стаціонарне лікування (обстеження), військовослужбовець з відповідною рекомендацією звертається до лікаря Лікувально-діагностичного центру для оформлення направлення на стаціонарне лікування (обстеження) та доповідає рапортом за підпорядкованістю про відсутність на службі у зв`язку з лікуванням.

Направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, видане військовослужбовцю, обов`язкове для виконання;

Після проходження медичного огляду військово-лікарською комісією військовослужбовець повинен прибути до військової частини НОМЕР_1 та доповісти про прибуття рапортом за підпорядкованістю.

Про направлення військовослужбовців на медичний огляд військово-лікарською комісією, а також про вихід їх на службу після проходження медичного огляду оголошується в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було виконано свого обов`язку з повідомлення свого керівництва щодо вибуття на лікування до лікувального закладу Міністерства охорони здоров`я України.

Так, в листі від 25 травня 2015 року №9/2614 ГВМКЦ ГВКГ повідомлено про проходження позивачем медичного огляду, залишення клініки амбулаторної допомоги та неприбуття 25 травня 2015 року для продовження проходження медичного огляду, а також неможливість зв`язатися з позивачем засобами телефонного зв`язку. Крім того, в листі начальника госпіталю відсутня інформація про місцеперебування позивачки та про будь-які підтверджуючі документи, зокрема, лікарняний, який, згідно пояснень свідка ОСОБА_3 , були ним подані до госпіталю.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 22 травня 2015 року звернулася до Олександрівської поліклініки для отримання невідкладної допомоги, з 25.05.2015 року по 03.06.2015 року перебувала на амбулаторному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Шевченківського району м.Києва «Консультативно-діагностичний центр», з 04.06.2015 року по 19.06.2015 року перебувала на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 9.

Тобто позивач перебувала в трьох різних лікувальних закладах Міністерства охорони здоров`я України, однак протягом цього часу не зверталася за допомогою до лікаря військової частини, не була ним оглянута, як наслідок не отримала та не подала до стройового відділу довідку про стан здоров`я (направлення на стаціонарне лікування), рапортом про відсутність на службі у зв`язку з лікуванням не доповіла.

Крім того, як зазначає в своїх запереченнях відповідач, за місцем проходження військової служби позивачки наявні відповідні військово-медичні заклади охорони здоров`я із відповідними відділеннями та спеціальним медичним обладнанням, які в повній мірі спроможні надати необхідну медичну допомогу.

Так, здійснення медичного забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 покладено на Лікувально-діагностичний центр, який, відповідно до п. 1.2 Положення про Лікувально-діагностичний центр, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2015 №73ДСК, є закладом охорони здоров`я військової частини НОМЕР_1 і за своїм призначенням є одним з основних структурних елементів системи медичного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Головний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» Міністерства оборони України (м. Київ), в якому позивачка проходила військово-лікарську комісію, є медичним закладом IV ступеня акредитації який спроможний надати високоспеціалізовану медичну допомогу (в тому числі і стаціонарну).

Відповідно до п.4.9 Положення про організацію та здійснення медичного забезпечення Збройних Сил України за територіальним принципом, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.05.2007 №235, зазначений центр є головним лікувальним закладом Міністерства оборони України і забезпечує надання багатопрофільної і високоспеціалізованої медичної допомоги. Надання медичної допомоги та лікування військовослужбовців у закладах Міністерства охорони здоров`я України здійснюється лише у разі одночасної наявності 2-х умов - необхідності надання невідкладної медичної допомоги та підтвердженої висновками головних медичних фахівців Міністерства оборони відсутності можливості надання високоспеціалізованої медичної допомоги (п.4.11 вищенаведеного Положення).

Згідно п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міноборони від 11 червня 2008 року № 260 (далі Інструкція №260), військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

За змістом наведеної норми, підставою для призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцю є самовільне залишення військової частини або місця служби, строк якого перевищує 10 діб.

Однак, на час прийняття пункту 26 наказу № 117 ДСК від 03.06.2015 були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки строк з моменту якого позивач залишив місце служби (25.05.2015 року) та видачі наказу (03.06.2015 року) не перевищував 10 діб.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про протиправність дії військової частини НОМЕР_1 за фактами припинення несвоєчасної виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25 травня 2015 року по 21 червня 2015 року.

Таким чином, пункт 26 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) від 03.06.2015 року №117 ДСК прийнято без урахування вказаних обставин, тому є протиправним.

При цьому, суд зазначає, що пунктом 7 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 червня 2015 року № 132 ДСК (із змінами, внесеними наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 жовтня 2015 року № 219 ДСК) пункт 26 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03 червня 2015 року № 117 ДСК було скасовано, що свідчить про визнання відповідачем протиправності пункту 26 наказу від 03 червня 2015 року № 117 ДСК.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного наказу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 . підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 за фактами припинення несвоєчасної виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25 травня 2015 року по 21 червня 2015 року.

Визнати пункт 26 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) від 03.06.2015 року №117 ДСК протиправним, як таким, що виданий всупереч нормам п. 34.4 інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2017 року.

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко