Справа № 807/78/16
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2017 рокум. Ужгород№ 807/78/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Гулай М.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Воловецького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (правонаступник Відділу ДВС Воловецького районного управління юстиції) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 19 жовтня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 24 жовтня 2017 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до Воловецької державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції, якою просить суд скасувати постанову Воловецького ДВС Воловецького РУЮ ВП № 49345627 від 11 грудня 2015 року "Про звернення стягнення на пенсію боржника".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року було зупинено провадження по даній справі до надання витребуваних судом доказів (а.с.а.с. 120, 121).

22 червня 2016 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду у звязку з виконанням ухвали суду від 27 травня 2016 року про витребування доказів провадження у справі було поновлено (а.с. 128).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювана постанова прийнята на підставі постанови адміністративної комісії Воловецької селищної ради від 02 жовтня 2015 року №014/15 щодо стягнення з позивача штрафу у сумі пяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (85 грн.). Позивач у строк передбачений статтею 307 КУпАП вказаний штраф не сплатив. Таким чином передбачена постановою сума штрафу в 85 грн. підлягала примусовому стягненню у подвійному розмірі. Вищевказаний виконавчий документ предявлено до виконання і 13 листопада 2015 року головним державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 11 грудня 2015 року відповідачем було винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника. З даною постановою позивач не згідний та просить суд її скасувати.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити повністю.

Представник відповідача щодо задоволення даного адміністративного позову заперечив та просив суд залишити дану позовну заяву без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду з таким позовом. Окрім того, зазначив, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що і було зроблено.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався у звязку з існуванням на те обєктивних причин.

Зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, 02 жовтня 2015 року позивач на підставі постанови Воловецької селищної ради Закарпатської області був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене статтею 186 КУпАП (а.с. 66). Відповідно до цієї постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85 грн..

Відповідно до рішення від 22 жовтня 2015 року № 111 Воловецької селищної ради Закарпатської області у задоволенні скарги позивача на вищевказану постанову було відмовлено (а.с. 186 (на звороті)).

У відповідності до статті до статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300 1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У відповідності до статті 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Таким чином законодавством чітко встановлено, що у випадку несплати штрафу з боржника стягується подвійна сума штрафу, визначеного у відповідності до КУпАП.

Разом з тим, постановою про відкриття вказаного виконавчого провадження позивачу встановлено строк для добровільного виконання до 19 листопада 2015 року. Дану постанову надіслано позивачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення до виконання (а.с. 69).

19 листопада 2015 року позивачем було подано до відділу ДВС скаргу про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 49345627 від 13 листопада 2015 року, так як він оскаржує постанову адмінкомісії Воловецької селищної ради (а.с. 75).

Відповідачем листом від 23 листопада 2015 року позивачу було надано відповідь, відповідно до якої розяснено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно у судовому порядку (а.с. 77).

Головним державним виконавцем відділу 24 листопада 2015 року було також винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 17,00 грн. ( а.с.79), а також винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 25,44 грн. (а.с.а.с. 81-83).

Постановою від 24 листопада 2015 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій визначено розмір таких витрат у розмірі 25,44 грн. (а.с. 38).

В ході проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 49345627 державним виконавцем, у зв'язку з несплатою позивачем боргу у строк, наданий для добровільного виконання, прийнято постанову про звернення стягнення на пенсію боржника від 11 грудня 2015 року, відповідно до якої звернуто стягнення на пенсію позивача у розмірі 10% від пенсії в межах суми боргу у розмірі 212,44 грн., а саме: стягнення штрафу у розмірі 170 грн., виконавчий збір 17,00 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 25,44 грн. (а.с. 86).

24 лютого 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ( а.с. 52).

За період виконання виконавчого документа позивачем не оскаржувались до суду жодна з вищезазначених постанов.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач 24 листопада 2015 року звернувся до Воловецького районного суду з адміністративним позовом до Адміністративної комісії Воловецької селищної ради про скасування постанови від 02 жовтня 2015 року №014/15.

Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду було відмовлено, а вищевказаний адміністративний позов залишено без розгляду .

14 березня 2016 року Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду по справі №876/12419/15 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а Ухвалу Воловецького районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року у справі №300/939/15-а без змін (а.с.а.с. 99-101).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 181 частиною 1 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) покладене на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

На момент виникнення спірних правовідносин, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначалися Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV), а основи організації та діяльності державної виконавчої служби, а також її завдання - Законом України "Про державну виконавчу службу" від 24.03.1998 №202/98-ВР (далі - Закон №202/98-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XI, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 4 Закону №202/98-ВР було встановлено, що державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 11 частиною 1 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 11 частини 2 Закону №606-XIV державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 17 частини 1 Закону №606-XIV, Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Стаття 17 частина 2 Закону №606-XIV містить перелік документів, що є виконавчими та підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону. Зокрема, підлягають виконанню постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; (п.6 ч.2 ст.17 Закону №606-XIV).

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 18 Закону №606-XIV, зокрема, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи встановлено, що оспорювана постанова була винесена на підставі виконавчого документу, виданого Воловецькою селищною радою Закарпатської області а саме, постанови від 02 жовтня 2015 року №014/15 щодо стягнення з позивача штрафу та, яка була пред'явлена до виконання згідно із заявою від 12 листопада 2015 року №1423 ( а.с.26)

Відповідно до статті 19 частини 1 пункту 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Стаття 32 частина 1 пункт 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника.

Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок здійснення відрахувань здійснюються відповідно до статей 68 - 70 Закону №606-XIV.

Відповідно до статті 68 частини 3 Закону №606-XIV, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Із матеріалів справи вбачається, що постанова про "Про звернення стягнення на пенсію боржника" винесена державним виконавцем внаслідок того, що постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 13 листопада 2015 року в наданий для добровільного виконання строк, боржником - позивачем у справі, не виконано.

У відповідності до статті 28 частини 1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Відповідно статті 41 частини 2 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій згідно частини четвертої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату, зокрема, виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (пункт 6 частини четвертої статті 41); інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби (пункт 7 частини четвертої статті 41).

Відповідно до статті 41 частини п'ятої Закону України "Про виконавче провадження", постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 68 частини 2 за іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Відповідно до статті 68 частини 3 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Згідно зі статтею 69 частиною 1 Закону України «Про виконавче провадження», підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці кожні шість місяців надсилають державному виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

На виконання наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження», виконання постанови в справі про адміністративне правопорушення від 02 жовтня 2015 року та у зв'язку із встановленням місця отримання пенсії позивача, державним виконавцем винесено оскаржувану постанову від 11 грудня 2015 року "Про звернення стягнення на пенсію боржника" ВП №49345627 яка направлена до УПФ у Воловецькому районі на виконання для утримання боргу із пенсії позивача в розмірі 10 % до погашення боргу.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Докази, надані відповідачем до заперечень проти позову, є належними доказами у справі, адже вони містять вичерпну інформацію, яка об'єктивно спростовує обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на досліджені матеріали виконавчого провадження судом не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність дій відповідача та порушення прав чи інтересів позивача.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Воловецької державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції про скасування постанови є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного керуючись статтями 6, 9, 10, 11, 70, 71, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Воловецького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (правонаступник Відділу ДВС Воловецького районного управління юстиції) про скасування постанови Відділу ДВС Воловецького районного управління юстиції ВП № 49345627 від 11 грудня 2015 року "Про звернення стягнення на пенсію боржника" - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяОСОБА_3