Справа № 161/12641/17-а
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року Справа № 161/12641/17-а

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача Бондарчук Г.С.,

представника відповідача Новосада О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій неправомірними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - Луцьке ОУПФУ, позивач) звернулося з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 31.07.2017 №53334166 та про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2017 №554414233, визнання дій неправомірними щодо винесення оскаржуваних постанов.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2016 року зобов'язано Луцьке об'єднане управління ПФУ провести ОСОБА_4 з 01.11.2016 перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної в розмірі 80% від суми заробітної плати у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим працівникам апарату судів, відповідно до довідки №416 від 11.10.2016 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Волинській області. На виконання рішення суду розпорядженням Луцького об'єднаного управління ПФУ від 30.01.2017 №806681 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_4 Вважає, що вищевказану постанову суду було виконано у добровільному порядку та у повному обсязі до винесення постанови про відкриття провадження від 03.02.2017 №53334166. Відтак оскаржувані постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 31.07.2017 №53334166 та про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2017 №554414233 прийняті з порушенням законодавства, з огляду на що підлягають скасуванню, а дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Грицені Г.Г. щодо винесення оскаржуваних постанов є неправомірними.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2017 року допущено у справі заміну первинного відповідача відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на належного Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - УДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала із наведених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.21-27) та у судовому засіданні вимог позивача не визнав, посилаючись на те, що оскаржувані постанови винесені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Твердження позивача про добровільне виконання ним рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не відповідає дійсності, оскільки відповідно до листа від 25.07.2017 №10112/02-15 доплата по перерахунку на виконання рішення суду в сумі 10788,48 грн. за період з 01.11.2016 по 28.02.2017 включена в основну відомість березня 2017 року, тобто була перерахована, але не виплачена. Крім того, зазначив, що вимог Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не виноситься у випадку повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 5, 8, 10, 11 частини першої статті 37 Закону, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, з підстав передбачених статтею 38 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 3, 5, 8, 10, 12 і 13 частини першої статті 39 Закону. Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01.02.2017 Луцький міськрайонний суд Волинської області на виконання постанови суду від 13.12.2016, яка набрала законної сили 26.12.2016, в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії державного службовця видав виконавчий лист про зобов'язання Луцького ОУПФУ провести з 01.11.2016 перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної в розмірі 80% від суми заробітної плати у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим працівникам апарату судів, відповідно до довідки №416 від 11.10.2016 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Волинській області (а.с.56).

02.02.2017 ОСОБА_4 звернулася до ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області із заявою про прийняття до виконання зазначеного виконавчого листа (а.с.46).

03.02.2017 старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г.Г. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №53334166) з виконання виконавчого листа №161/14596/16-а, виданого 01.02.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, встановивши боржнику Луцькому ОУПФУ строк для виконання рішення протягом 10 робочих днів (а.с.48).

Листом від 25.07.2017 №10112/02-15 Луцьке ОУПФУ повідомило ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області про виконання в добровільному порядку постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2016 (розпорядження від 30.01.2017 №806681) (а.с.49-51).

31.07.2017 виконавче провадження №53334166 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку з виконанням рішення суду), про що державний виконавець виніс відповідну постанову (а.с.55).

Оскільки, на момент закінчення виконавчого провадження витрати виконавчого провадження стягнуті не були, то старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г.Г. 31.07.2017 винесла постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (ВП №53334166), якою стягнуто з боржника Луцького ОУПФУ витрати на проведення виконавчих дій у сумі 117,80 грн. (а саме: виготовлення документів виконавчого провадження - 6,38 грн., пересилання документів виконавчого провадження - 60,42 грн., послуги за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 51,00 грн. (а.с.53)), яке виділено в окреме виконавче провадження.

01.08.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54414233 по примусовому виконанню постанови від 31.07.2017 року ВП №533334166 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 117,80 грн. (а.с.10-11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За приписами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої, другої статті 15 цього ж Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Як передбачено частиною п'ятою статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із частиною шостою статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною першою статті 63 цього ж Закону визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як передбачено частиною першою статті 42 Закону № 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За приписами частини другої статті 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частиною четвертою статті 42 цього ж Закону визначено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно із пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави суду дійти висновку про те, що витратами виконавчого провадження, що підлягають стягненню з боржника, є лише ті витрати, які органи державної виконавчої служби понесли у зв'язку з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення саме примусового виконання рішення після відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_4 відповідно до виконавчого документу від 01.02.2017 року, що підтверджується розпорядженням від 30.01.2017 №806681 (а.с.56). Тобто, перерахунок пенсії проведено до відкриття виконавчого провадження.

Водночас виплата перерахованої пенсії на виконання рішення суду у розмірі 10788,48 грн. за період з 01.11.2016 по 28.02.2017 включена в основну відомість березня 2017 року, про що свідчать лист Луцького УОПФУ від 25.07.2017 №10112/02-15 та протокол індивідуального перерахунку від 08.02.2017, яким передбачалось, що після візування виплата буде здійснена основним способом в плановий період в 3 місяці 2017 року, тобто в березні 2017 року (а.с.49, 51).

Таким чином, твердження позивача про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження не відповідають дійсності, оскільки в частині перерахунку пенсії ОСОБА_4 рішення суду виконане до відкриття виконавчого провадження, а в частині виплати перерахованої пенсії - в ході примусового виконання рішення суду після відкриття виконавчого провадження.

Отже, оскільки рішення суду виконане позивачем в повному обсязі в ході примусового його виконання після відкриття виконавчого провадження, тому витрати виконавчого провадження підлягають стягненню з Луцького ОПФУ на підставі ст.42 Закону України «Про виконавче провадження».

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 31.07.2017 №53334166 та про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2017 №554414233 винесені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами 1 та 2 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач довів правомірність своїх дій щодо винесення постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 31.07.2017 №53334166 та про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2017 №554414233.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій неправомірними та скасування постанов відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Постанова в повному обсязі складена 25 жовтня 2017 року.