Справа № 820/3478/17
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р.Справа № 820/3478/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Чалого І.С. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017р. по справі №820/3478/17

за позовом ОСОБА_1

до Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області третя особа Державний кадастровий реєстратор Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

15.08.2017 року ОСОБА_1 (лалі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа Державний кадастровий реєстратор Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Рибалко Анастасії Вікторівни за № РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.04.2017 року, про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 14.07.2016 року з підстав зазначених у рішенні;

- зобов'язати міськрайонне управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру стосовно земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано рішення державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Рибалко Анастасії Вікторівни № РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.04.2017 року.

Зобов'язано Міськрайонне управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.04.2017 року (реєстраційний номер №ЗВ-017) про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

У решті вимог адміністративний позов залишено без задоволення.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 року по справі №820/3478/17 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 24.10.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач 14.04.2017 року звернулась до Міськрайонного управління у Харківському районі та м.Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою (реєстраційний номер №ЗВ-017) про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Відповідачем, 27.04.2017 р. за №РВ-017 було винесено спірне рішення про відмову у внесені відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, встановлених Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, ст. 59 Земельного кодексу України, у зв'язку з тим, що земельна ділянка відноситься до земель водного фонду України.

Позивач, не погодившись з вищевказаним рішенням, звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності відмови у задоволенні заяви позивача, отже, рішення, яке є предметом оскарження не відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України,

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.1,2 ст. 58 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) до земель водного фонду належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів;

ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Відповідно до ч.4 ст. 59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Статтею 60 ЗК України визначено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, виносячи рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, посилався на норми Порядку ведення державного земельного кадастру (без наведення в тексті рішення конкретної норми закону), а фактичною підставою для винесення спірного рішення послугувало судження суб'єкта владних повноважень про невідповідність поданих документів вимогам, установленим законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а тому спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що приписами ч. 6 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлений вичерпний перелік обставин, існування яких зумовлює відмову у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки.

Так, підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Як вбачається з матеріалів справи текст спірного рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру не містить посилань на підстави, із якими закон пов'язує прийняття рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання державного реєстратора на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, є необґрунтованим та таким, що спростовується наступним.

Так, інформація про встановлення в натурі меж водоохоронних зон ставка розташованого вздовж АДРЕСА_1, біля якого знаходиться спірна земельна ділянка в Харківському обласному управлінні водних ресурсів відсутня (лист від 25.10.2016 року № 08-10/1145); межі вищезазначеного ставка не встановленні, також не встановлені межі прибережної захисної межі ставка, що підтверджується відповіддю Люботинського міського голови від 11.11.2016 року №03-36/4611 щодо відсутності документації із землеустрою встановлення меж ставка та прибережної захисної смуги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Рибалко Анастасії Вікторівни № РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.04.2017 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимог про скасування рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 14.07.2016 року, колегія суддів зазначає, що вказане рішення було предметом розгляду Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/6750/16. Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 р. по вищевказаній справі рішення державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області Крамаренко Ольги Павлівни за №РВ- 016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 14.07.2016 року було скасовано. Зазначене судове рішення набрало законної сили 03.04.2017 р.

Отже, вищевказане рішення державного реєстратора, як скасований акт суб'єкта владних повноважень, не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта, а відтак, не може бути предметом судового розгляду, позаяк не створює ніяких обов'язків, прав та охоронюваних законом інтересів позивача не порушує, а тому позов і в цій частині підлягає залишенню без задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру стосовно земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 2 ст. 11 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вбачаються підстави для виходу за межі позовних вимог, а тому необхідно зобов'язати Міськрайонне управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.04.2017 року (реєстраційний номер №ЗВ-017) про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особо зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 року по справі №820/3478/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017р. по справі №820/3478/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Чалий І.С. Пянова Я.В.
Повний текст ухвали виготовлений 27.10.2017 р.