Справа № 552/2585/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р. Справа № 552/2585/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 09.06.2017р. по справі № 552/2585/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Полтавський обласний військовий комісаріат

про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ГУПФУ в Полтавській області) , в якому просив суд зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплачувати йому пенсію з 07 квітня 2017 року в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків у розмірах, зазначених у довідці Полтавського обласного військового комісаріату про додаткові види грошового забезпечення від 05 квітня 2017 року №9/682, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 06 квітня 2016 року, подати протягом п'ятнадцяти днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст.267 КАС України.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 09.06.2017 р. , прийнятою в порядку скороченого провадження відповідно до ст. 183-2 КАС України , позов задоволено. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_2 пенсію з 06 квітня 2017 року в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків у розмірах, зазначених у довідці Полтавського обласного військового комісаріату про додаткові види грошового забезпечення від 05 квітня 2017 року №9/682, виплатити донараховані суми з врахуванням проведених виплат. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протягом місяця з дня набрання постановою законної сили подати звіт про виконання судового рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 600 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. В апеляційних скаргах зазначають, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань мають тимчасовий характер, залежать від певних обставин, їх розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вони не включаються до складу грошового забезпечення при звільненні військової служби. Щомісячна додаткова грошова винагорода не належить до жодного з передбачених ст. 63 Закону додаткових видів грошового забезпечення, введення яких передбачає перерахунок пенсії. Вказує , що нормою ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов'язок суду щодо витребування звіту, на даний час у позивача відсутні підстави вважати, що відповідач не виконуватиме судове рішення по справі. Вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права. Просять постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 , не погодившись з постановою суду в частині відмови у задоволенні позову , подав апеляційну скаргу , вказує , що суд першої інстанції вирішив не всі мої позовні вимоги, оскільки у позовній заяві він просив суд зобов'язати відповідача здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 06.04.2016 року , проте з цього питання суд рішення не прийняв. Вважає , що з врахуванням положень частини 2 статті 63 Закону відповідач повинен перерахувати та виплачувати його пенсію саме з 06.04.2016 року з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, зазначених у цій довідці. Просить суд змінити постанову Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2017 року по справі № 552/2585/17, виклавши її в такій редакції: «Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 07 квітня 2017 року в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, враховуючи грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань, індексацію, одноразову грошову допомогу при звільненні, зазначених у довідці Полтавського обласного військового комісаріату про додаткові види грошового забезпечення від 05.04.2017 № 9/682, а також здійснити виплату відповідних сум з 06 квітня 2016 року».

Апеляційні скарги розглядаються відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України та ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга пенсійного фонду не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 наказом військового комісара Полтавського обласного військового комісара від 04 вересня 2015 року № 213 звільнений з військової служби в запас за станом здоров'я (а.с.10).

Після звільнення позивачу призначено пенсію, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Постановою Київського районного суду м.Полтави в адміністративній справі №552/7057/16-а від 28 грудня 2016 року, яка набрала законної сили 14 березня 2017 року, частково задоволено позов ОСОБА_2, зобов'язано Полтавський обласний військовий комісаріат направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_2 за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням, до якої включити всі додаткові види грошового забезпечення, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, враховуючи грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, щомісячну додаткову грошову винагороду.

На виконання вказаного судового рішення Полтавським обласним військовим комісаріатом підготовлено довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 05 квітня 2017 року №9/682, яку направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з супровідним листом від 07 квітня 2017 року за вих.№10/660.

Позивач ОСОБА_2 06 квітня 2017 року звернувся до відповідача з заявою, у якій просив здійснити перерахунок його пенсії згідно з рішенням суду.

Листом ГУПФУ в Полтавській області від 19 квітня 2017 року №174/К-03 позивачу в перерахунку пенсії відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що встановлено право позивача на перерахунок пенсії з врахуванням вказаних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_2 згідно довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії №9/682, виданої Полтавським обласним військовим комісаріатом 05 квітня 2017 року, а відмова відповідача в здійснені перерахунку пенсії позивача з врахуванням таких додаткових видів грошового забезпечення як грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60 % порушує право позивача. При цьому , суд вважає , що позивачем не обґрунтовано позовні вимоги про зобов'язання здійснити перерахунок та виплати пенсії за період з 06 квітня 2016 року.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон України № 2262-ХІІ) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 43 Закону № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою цієї ж статті даного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 1992 року пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон України № 2011-ХІІ).

Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 року (далі Постанова КМУ № 1294) упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців (пункт 3 цієї постанови).

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, додаток №25 до постанови № 1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов`язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений статтею 9-1 Закону № 2011-ХІІ), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Законом № 2011-ХІІ також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина перша статті 10-1 цього Закону).

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені постановою КМУ № 1294 та Інструкцією. Так, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункт 30.4 пункту 30 розділу ХХХ Інструкції).

Наведеними нормативними актами також регламентовано умови та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Згідно зі статтею 41 Закону № 1058-ІV до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку та одноразової премії, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Таким чином позивач відповідно до вимог статті 43 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2262-ХІІ) у зв'язку з нарахуванням військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди має право на врахування при обчисленні пенсії щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди тощо .

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20.10.2015 (справа № 21-2942а15), від 10.03.2015 (справа № 21-70а15).

Враховуючи вищевикладені обставини, позивачу відповідачем неправомірно відмовлено в перерахуванні пенсії, не включивши в розрахунок суму щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди, на які було нараховано, утримано та перераховано внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 20.02.2012 по справі № 21-430а11, від 14.05.2013 р. по справі 21-125а13, від 28.05.2013 р. по справі № 21-97а13, від 03.06.2014 р. по справі № 21-134а/14.

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_2 пенсію з 06 квітня 2017 року в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків у розмірах, зазначених у довідці Полтавського обласного військового комісаріату про додаткові види грошового забезпечення від 05 квітня 2017 року №9/682, виплатити донараховані суми з врахуванням проведених виплат.

Колегія суддів зазначає , що наявність у позивача права на перерахунок пенсії з врахуванням вказаних додаткових видів грошового забезпечення була встановлена постановою Київського районного суду м.Полтави від 28 грудня 2016 року в адміністративній справі №552/7057/16-а, яка набрала законної сили 14 березня 2017 року.

При цьому , колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача з 06.04.2017р. , оскільки відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Враховуючи наведене , слід зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії в межах зазначеного строку з урахуванням дати звернення ОСОБА_2 до відповідача із відповідною заявою (06.04.2017 р.) саме з 06.04.2016р., тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення дати - з 06 квітня 2017 року з якої слід зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати ОСОБА_2 пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків у розмірах, зазначених у довідці Полтавського обласного військового комісаріату про додаткові види грошового забезпечення від 05 квітня 2017 року №9/682, виплатити донараховані суми з врахуванням проведених виплат з прийняттям в цій частині нової постанови .

Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплачувати ОСОБА_2 пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків у розмірах, зазначених у довідці Полтавського обласного військового комісаріату про додаткові види грошового забезпечення від 05 квітня 2017 року №9/682, виплатити донараховані суми з врахуванням проведених виплат.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Зазначені висновки були неодноразово відображені в судовій практиці Вищого адміністративного суду України, зокрема в рішенні від 02 квітня 2014 року, прийнятому по справі № К/800/42688/13.

Крім того, Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-438а12, у своїй постанові від 26 березня 2013 року прийшов до правового висновку про те, що відповідно до ч. 1 статті 2, п.п. 6, 8 ч. 1 статті 3, ч. 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості застосування судом першої інстанції судового контролю шляхом зобов'язання надати звіт, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Вказаній нормі кореспондуються положення абз. 7 п. 4 ч. 1 ст. 163, абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень-відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. У разі звернення позивача із заявою про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття постанови у справі суд ухвалою відмовляє у задоволенні такої заяви, оскільки, згідно з ч. 4 ст. 257 КАС України в подальшому, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів дійшла висновку, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в резолютивній його частині має бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню на підставі ст.202 КАС України з прийняттям в цій частині нової постанови .

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 09.06.2017р. по справі № 552/2585/17 скасувати рерахувати та виплачувати ОСОБА_2 пенсію з 06 квітня 2017 року в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків у розмірах, зазначених у довідці Полтавського обласного військового комісаріату про додаткові види грошового забезпечення від 05 квітня 2017 року №9/682, виплатити донараховані суми з врахуванням проведених виплат.

В цій частині прийняти нову постанову, якою зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати ОСОБА_2 пенсію з 06.04.2016р. в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків у розмірах, зазначених у довідці Полтавського обласного військового комісаріату про додаткові види грошового забезпечення від 05 квітня 2017 року №9/682, виплатити донараховані суми з врахуванням проведених виплат та здійснити виплату перерахованих сум.

В іншій частині постанову Київського районного суду м. Полтави від 09.06.2017р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст постанови виготовлений 27.10.2017 р.