Справа № 826/16524/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулась до суду з позовом до ПАТ «Експерементально-механічний завод» про надання дозволу на реалізацію майна, яке перебуває у податковій заставі згідно акту опису майна від 25.12.2016 №41/26-50-23-01-10 з метою погашення податкового боргу.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у відповідач має податковий борг на загальну суму 5 120 749,77 грн., яка на день звернення до суду відповідачем не сплачена. Заходи по погашенню податкового боргу щодо боржника вичерпано і не призвели до погашення боргу, що є підставою для звернення до суду про надання дозволу на реалізацію майна, яке перебуває у податковій заставі згідно акту опису майна від 25.12.2016 №41/26-50-23-01-10 з метою погашення податкового боргу.

Відповідач - ПАТ «Експерементально-механічний завод» - заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, з яких вбачається, що майно відповідача перебуває під арештом накладеним Генеральною прокуратурою України від 12.11.2010 та з 25.12.2007 майно відповідача передано в іпотеку. Зазначені обтяження зареєстровано раніше податкової застави, отже мають пріоритет.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Крім того, позивач вказує, що за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати орендної плати з юридичних осіб на суму 5 120 749,77 грн.

Проте, позивачем надано суду детальний розрахунок податкового боргу відповідача по орендній платі з юридичних осіб, з якого вбачається наявність у відповідача заборгованості на суму 804 560,09 грн.

Також, позивач вказує, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2016 по справі №826/7330/16 задоволено позов Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві та постановлено стягнути з публічного акціонерного товариства “ЕМЗ” (код ЄДРПОУ 05503266) заборгованість на суму 1 510 197,40 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України (далі – ПК України) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов’язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов’язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем виставлено ПАТ «ЕМЗ» податкову вимогу від 03.06.2015 №6759-23. Відповідачем не надано суду доказів сплати податкового боргу в сумі визначеній у податковій вимозі.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

В силу вимог пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов’язання.

Таким чином, сума податкового боргу відповідача становить 2 327 695,26 грн. та відповідно до вимог чинного законодавства України є узгодженою і визнається сумою податкового боргу платника податків, розмір якої підтверджується даними облікової картки платника податку. В іншій частині сума заборгованості не підтверджена відповідачем належними доказами.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що, з метою вжиття заходів щодо погашення податкового боргу позивач вже звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідними позовними заявами про стягнення з відповідача податкової заборгованості.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі-Інструкція).

Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

Таким чином, на підставі вищевказаного рішення суду ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві направлялись до установ банку інкасові доручення (розпорядження).

Проте, інкасові доручення не були виконані в зв'язку з чим повернуті контролюючому органу відповідно до п. 12.7, 12.9, 12.11 Інструкції. Підстава повернення яких - відсутність коштів на рахунках платника податків.

Відповідно до положень п.п.95.1-95.3 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що достатньою умовою для звернення до суду, за яких можливе надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, є наявність у такого платника податкового боргу та відсутність на його розрахункових рахунках грошових коштів, достатніх для погашення цього боргу.

Доказів погашення податкового боргу відповідачем не надано, а з наданих інкасованих доручень вбачається, що їх повернено без виконання з підстав відсутності рахунку та платника.

Разом з тим, позивачем складено акти опису майна №37/26-50-23-01-10 від 07.10.2015 та №41/26-50-23-01-10 від 25.12.2015.

З матеріалів справи вбачається, що постановою від 12.11.2010 про приєднання речових доказів по справі Генеральною прокуратурою України накладено арешт на все майно ПАТ «Експерементально-механічний завод».

Крім того, відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 25.12.2007 є обтяження по іпотечному договору з ПАТ «УПБ», з 22.10.2012 зареєстровано іпотеку на майно ПАТ «Експерементально-механічний завод» як майнового поручителя за виконання зобов’язань третьою особою.

Відповідно до п. 90.1 ст. 90 ПК України пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону.

Згідно Закону України “Про заставу”, застава – це спосіб забезпечення зобов’язань, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов’язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України “Про заставу”).

Відповідно до ст. 54 Закону України “Про заставудля задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів та коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ст. 3 Закону України “Про іпотеку” іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

З системного аналізу викладеного вбачається, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

Оскільки застава (25.12.2007), арешт (12.11.2010) та іпотека (22.10.2012) на все майно відповідача зареєстровані раніше ніж право податкової застави, отже зареєстровані обтяження (застава, арешт, іпотека) мають вищий пріоритет, ніж податкова застава, а відтак суд не вбачає правових підстав для про надання дозволу на реалізацію майна, яке перебуває у податковій заставі згідно акту опису майна від 25.12.2016 №41/26-50-23-01-10.

Враховуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70-72, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду. Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.І. Келеберда