Справа № 826/17380/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20 жовтня 2017 року 09:34 № 826/17380/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Шрамко Ю.Т., суддів Вєкуа Н.Г., Костенко Д.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа - Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування судових витрат і шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), з урахуванням уточнених позовних вимог, надійшов позов ОСОБА_1, (далі - позивач, ОСОБА_1.), до Державної служби інтелектуальної власності України, (далі - відповідач-1, ДСІВ), про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 17.06.2016 р. № 13038/3А/16 про відмову у видачі патенту на винахід за заявкою № а 2012 13369, відшкодування судових витрат і шкоди у розмірі 2 000,00 грн.

У ході підготовчого провадження до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», (далі - третя особа, ДП «Український інститут інтелектуальної власності»). Крім того, до участі у справі залучено другого відповідача - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі - відповідач-2, Мінекономрозвитку України).

Суд зазначає, що відповідно до п. 1, пп. 2 п. 4 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 р. № 436/2011, Державна служба інтелектуальної власності України (далі - Державна служба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України (далі - Міністр).

Державна служба відповідно до покладених на неї завдань: організовує в установленому порядку експертизу об'єктів права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2014 р. № 658 було затверджено Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, в якому викладені аналогічні положення.

В подальшому, а саме 23.08.2016 р. постановою Кабінету Міністрів України № 585 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» ліквідовано Державну службу інтелектуальної власності, покладено на Міністерство економічного розвитку і торгівлі завдання і функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності. Установлено, що: становити, що: Міністерство економічного розвитку і торгівлі є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності; Державна служба інтелектуальної власності продовжує здійснювати повноваження та функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення зазначених повноважень та функцій Міністерством економічного розвитку і торгівлі.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2017 р. № 320 «Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі», Кабінет Міністрів України постановив:

1. Погодитися з пропозицією Міністерства економічного розвитку і торгівлі щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Міністерство постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 р. № 585 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» функцій і повноважень Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується.

2. Визнати такими, що втратили чинність: постанову Кабінету Міністрів України від 19.11.2014 р. № 658 «Про затвердження Положення про Державну службу інтелектуальної власності України».

Постанова Кабінету Міністрів України від 11.05.2017 р. № 320 офіційно опублікована в газеті «Урядовий кур'єр», 2017, 05, 18.05.2017 р. № 90 та у бюлетені «Офіційний вісник України», 2017, № 41 (26.05.2017).

У зв'язку з опублікуванням постанови від 11.05.2017 р. № 320 Мінекономрозвитку України почало виконувати функції та повноваження у сфері інтелектуальної власності.

З викладеного вбачається, що на час прийняття оскаржуваного рішення ДСІВ була центральним органом виконавчої влади з питань правової охорони інтелектуальної власності та мала повноваження щодо прийняття оскаржуваного позивачем рішення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що висновки оскаржуваного рішення не відповідають дійсності, оскаржуване рішення не ґрунтується на нормах законодавства, порушує права та законні інтереси позивача.

Представник відповідачів та третьої особи позовні вимоги не визнав, зазначив, що твердження позивача не відповідають фактичним обставинам, оскільки заявлений позивачем винахід не відповідає умовам патентоздатності. Також звертав увагу суду, що позивачем проігноровано висновки кваліфікаційної експертизи та не надано відкоригованих матеріалів заявки (формули, опису), які викладенні з порушенням вимог законодавства, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Присутні у судовому засіданні позивач та представник відповідачів і третьої особи заявили письмове клопотання про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», (далі - Закон у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), Установа - центральний орган виконавчої влади з питань правової охорони інтелектуальної власності; винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної діяльності людини в будь-якій сфері технології; патент (патент на винахід, деклараційний патент на винахід, деклараційний патент на корисну модель, патент (деклараційний патент) на секретний винахід, деклараційний патент на секретну корисну модель) - охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і право власності на винахід (корисну модель); патент на винахід - різновид патенту, що видається за результатами кваліфікаційної експертизи заявки на винахід; заявка - сукупність документів, необхідних для видачі Установою патенту.

Особа, яка бажає одержати патент (деклараційний патент) і має на це право, подає до Установи заявку (ч. 1 ст. 12 Закону).

Заявка на винахід повинна стосуватися одного або групи винаходів, пов'язаних єдиним винахідницьким задумом (вимога єдиності винаходу) (ч. 4 ст. 12 Закону).

Статтею 13 вказаного Закону визначено, що датою подання заявки є дата одержання Установою матеріалів, що містять принаймні: заяву у довільній формі про видачу патенту (деклараційного патенту), викладену українською мовою; відомості про заявника та його адресу, викладені українською мовою; матеріал, що справляє враження опису винаходу (корисної моделі), викладений українською або іншою мовою. В останньому випадку для збереження дати подання заявки переклад цього матеріалу українською мовою повинен надійти до Установи протягом двох місяців від дати подання заявки.

Дата подання заявки встановлюється згідно з частинами десятою, одинадцятою та дванадцятою статті 16 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону, експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з попередньої експертизи, формальної експертизи та, за заявкою стосовно патенту на винахід (секретний винахід), - кваліфікаційної експертизи і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі Установою.

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи, 23.11.2012 р. позивачем подано заявку № а 2012 13369 на видачу патенту України на винахід «Тунельне судно».

Експертиза заявки № а 2012 13369 проведена відповідним уповноваженим ДСІВ експертним закладом - ДП «Український інститут інтелектуальної власності» відповідно до Закону та встановлених на його основі Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 05.03.2002 р. № 197, (далі - Правила розгляду), та із врахуванням Правил складання і подання заявки на винахід та заявки на корисну модель, які затверджені наказом Міністерства освіти і науки України від 22.01.2001 р. № 22, (далі - Правила складання).

Частиною 3 ст. 16 вказаного Закону України передбачено, що кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про видачу патенту або про відмову у видачі патенту. Рішення Установи надсилається заявнику.

Під час проведення кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого винаходу умовам патентоздатності, визначеним ст. 7 Закону: новизні, винахідницькому рівню та промисловій придатності (п. 17 ст. 16 Закону).

Зокрема, ч.ч. 3, 4 ст. 7 Закону передбачено, що винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об'єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо.

Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

У ч. 7 ст. 7 Закону зазначено, що винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки.

Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

З аналізу викладеного вбачається, що винахідницький рівень може оцінювати тільки фахівець у даній галузі техніки, а тому для такого фахівця технічне рішення не має випливати з існуючого рівня техніки.

Згідно з ч. 8 ст. 7 Закону, винахід (корисна модель) визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності.

У ході проведення кваліфікаційної експертизи заявки № а 2012 13369 заявнику було направлено попередній висновок кваліфікаційної експертизи від 26.11.2015 р. № 25712/ЗА/15, (далі - попередній висновок), згідно з яким, за результатами кваліфікаційної експертизи встановлено, що відповідно до ст. 7 Закону, заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності.

Заявника було проінформовано про те, що він має право у встановлений строк (протягом 2 (двох) місяців від дати одержання попереднього висновку або копій матеріалів, що протиставлені заявці) надати мотивовану відповідь з усуненням, у разі необхідності, зазначених у висновку недоліків, відповідно до вимог ч.ч. 6, 18 ст. 16 Закону.

Як вбачається з матеріалів заявки № а 2012 13369, заявник надіслав до закладу експертизи заперечення від 04.01.2016 р. на попередній висновок кваліфікаційної експертизи.

Аргументація заявника, наведена у запереченнях, була розглянута закладом експертизи, проте не довела того, що заявлений винахід «Тунельне судно» відповідає умовам патентоздатності «новизна» та «винахідницький рівень».

Як наслідок, за результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної відділом ДП «Український інститут інтелектуальної власності», з урахуванням змін і додаткових матеріалів, поданих у зв'язку з одержанням заявником попереднього висновку, встановлено, що заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеним для нього ч. 1 ст. 7 Закону, та підготовлено остаточний висновок про невідповідність винаходу умовам патентоздатності "новизна" та "винахідницький рівень" за результатами кваліфікаційної експертизи від 17.06.2016 р. № 13038/ЗА/16, (далі - остаточний висновок).

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії остаточного висновку вбачається, що: при перевірці формули винаходу із врахуванням опису винаходу на відповідність вимогам, визначеним ч.ч. 4, 7, 8 ст. 12 Закону, відповідно до п. 6.4 Правил розгляду, встановлено, що матеріали заявки складені з порушенням вищевказаних вимог, які вже зазначались в попередньому висновку і які не були усунені Заявником, а саме:

- відповідно ч.ч. 7, 8 ст. 12 Закону та п.п. 4.1, 6.1, 7.1.2 Правил складання, матеріали заявки викладають українською мовою, при цьому їх зміст повинен викладатись ясно. Ясне викладення змісту вимагає дотримання норм української мови. Однак, матеріали заявки викладені з численними порушеннями норм української мови таким чином, що суттєва частина тексту не є змістовною. З огляду на чисельність цих порушень неможливо зазначити їх усі. Як приклад цих порушень, можна вказати на таке: «б'Ольша», «… при русі транспортно судно щомиті...», «призначаються з розрахунку» тощо. Незмістовний граматично неправильний текст перешкоджає ясному та однозначному розумінню змісту документів заявки при проведенні експертизи;

- у матеріалах заявки виявлені інші порушення встановлених вимог, а саме в описі винаходу, відповідно п. 6.2.3 Правил складання, не допускається заміна розділу опису в цілому або його частини посиланням на інформаційне джерело (див. 4 абз. опису - «по заявці № 2012 13368 від 23.11.12 р.»), що містить необхідні відомості, навіть якщо це опис до раніше поданої заяви чи опис до охоронного документа;

- пункт формули винаходу складається, як правило, з обмежувальної частини, яка включає ознаки (технічні характеристики) винаходу, які збігаються з ознаками найближчого аналога, у тому числі родове поняття, що характеризує призначення об'єкта, та відмітної частини, яка включає ознаки, що відрізняють винахід від найближчого аналога (п. 7.3.1 Правил складання). Обмежувальна і відмітна частини формули відокремлюються одна від одної виразом «...який (яка, яке, які) відрізняється тим, що...»;

- характеристика ознаки винаходу у формулі не може бути замінена посиланням на опис чи креслення іншої заявки (див. «носовий край типу «качиний ніс» по заявці № 2012 13368 від 23.11.12 р.»). Таким чином, ознака «заявці № 2012 13368 від 23.11.12 р.» не дає однозначного розуміння її змісту фахівцем, оскільки характеристики вищезгаданої ознаки відсутні в описі винаходу (п.7.1.4 Правил складання), та в тому об'ємі матеріалу заявки, що надав заявник, а тому експертиза не може її ідентифікувати. Таким чином, відповідно п. 6.4.13 Правил розгляду, вищенаведену ознаку експертиза вважає не ідентифікованою та при подальшому розгляді заявки до уваги не бере».

Зважаючи, що заявник повністю проігнорував вищезгадані доводи експертизи, що були зазначені в попередньому висновку, і не надав відкоригованих матеріалів заявки (формули, опису), - формула і опис є такими, що викладені з порушенням вимог ч.ч. 7, 8 ст.12 Закону.

При перевірці новизни винаходу згідно з ч. 3 ст. 7 Закону та відповідно до п. 6.5.2 Правил розгляду, встановлено наступне.

Так, у розділі 4 остаточного висновку зазначено, що експертиза проаналізувала відповідь заявника на попередній висновок кваліфікаційної експертизи, яка була подана з листом від 21.03.2016 р.

Позивач не погодився з попереднім висновком експертизи та у своїй відповіді на попередній висновок вказує наступне (пряма мова): «Насамперед, експертизою затверджується невідповідність заявленого мною об'єкта критерію «новизна» на основі огульного про затвердження популярності всіх його ознак з посиланням на протиставлені нею джерела Д1 - Д9 без вказівки конкретних ознак, загальних для мого і кожного з протиставлені йому об'єктів. Між тим, для визнання будь-якого об'єкта новим у порівнянні з конкретним відомим об'єктом достатньо наявності хоча б однієї ознаки першого з об'єктів, відсутнього у другому. Заявлений ж мною об'єкт має дві ознаки, які відсутні у всіх протипоставлених джерелах - прикріплений до днища судна коритоподібний елемент, який утворює тунель під корпусом судна від носової до кормової його краю, і кормова частина цього тунелю спрофільована в кільцеву край, що охоплює гребний гвинт або кожен з гвинтів при наявності декількох.

Крім того, всі об'єкти протиставлені джерел мають іншу конструкцію, що є свідченням відповідності критерію «новизна» заявленого мною об'єкта, що підтверджується саме наявністю патентів на всі об'єкти протиставлені джерел».

У відповідь на вищезазначене експертизою встановлено, що дані твердження носять тільки декларативний характер. Всі об'єкти протиставлених джерел мають аналогічну конструкцію та розкривають ознаки, які ідентичні або еквівалентні всім ознакам, зазначеним у незалежному пункті формули винаходу, при цьому з документів рівня техніки, що зазначені в п. 2 остаточного висновку, відомий прикріплений до днища судна коритоподібний елемент, який утворює тунель під корпусом судна від носової до кормової його краю, і кормова частина цього тунелю спрофільована в кільцеву край, що охоплює гребний гвинт або кожен з гвинтів при наявності декількох. Також слід зазначити, що з рівня техніки відомі документи, використовуючи відомості з яких, можна здійснити виконання пристрою за пунктом формули з отриманням вказаного в описі технічного результату.

Як стверджував заявник (пряма мова): «У відповідності з положеннями п. 4.1 Правил складання заявок на передбачувані винаходи допускається подання заявок на винахід не українською мовою. Тому зазначена заявка подана російською мовою. Однак, як зазначалося мною ще у формальній експертизі, внаслідок незнання української мови мною був прикладений технічний переклад заявки. Зрозуміло, жоден перекладач не може забезпечити повністю адекватний переклад складного технічного тексту на українську мову, проте, наявність російського тексту дозволяє ясно і однозначно зрозуміти сенс документів заявки при проведенні кваліфікаційної експертизи».

Дане твердження, що встановлено експертизою, є необґрунтованим, оскільки, відповідно до п. 4.1 Правил складання та ч. 5 ст. 5 Закону, заявка повинна складатися українською мовою. Якщо опис та формула подані іншою мовою, то для збереження дати подання заявник повинен надати переклад матеріалів протягом двох місяців від дати подання заявки. Крім того, діловодство ведеться українською мовою. До матеріалів, що викладені іншою мовою, ніж українська, має додаватися переклад українською мовою, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. До надання перекладу такі матеріали вважаються неподаними (п.1.4.3 Правил розгляду).

Заявник також стверджував, що (пряма мова): «Всупереч твердженням експертизи, згадка в заявці - «Судно складається з корпуса 1 з носової краєм 2 типу «качиний ніс» за заявкою № а 2012 13368 від 23.11.12 р." - не є заміною розділу опису посиланням на інформаційне джерело, що містить необхідні відомості, а вказує на використовуване в заявленому об'єкті відоме на даний момент пристрій, єдине опис якого до цього часу міститься тільки у зазначеній заявці, в даний час також знаходиться в процесі розгляду. За п. 3.5, як зазначено вище, згадка у Формулі - «судно з носової краєм типу «качиний ніс» за заявкою № а 2012 13368 від 23.11.12 р.» - позначає одне з складових заявлений об'єкт відомих на даний момент пристроїв, єдине опис якого до цього часу міститься тільки в заявці № 13368, в даний час також знаходиться в процесі розгляду».

Дане твердження, як зазначено в остаточному висновку, є теж необґрунтованим, оскільки в п. 6.2.3 Правил складання чітко вказано, що не допускається заміна розділу опису в цілому або його частини посиланням на інформаційне джерело, що містить необхідні відомості, навіть якщо це опис до раніше поданої заявки чи опис до охоронного документа. Крім того, характеристика ознаки винаходу у формулі не може бути замінена посиланням на опис чи креслення іншої заявки. Пункт формули винаходу складається, як правило, з обмежувальної частини, яка включає ознаки (технічні характеристики) винаходу, які збігаються з ознаками найближчого аналога, у тому числі родове поняття, що характеризує призначення об'єкта, та відмітної частини, яка включає ознаки, що відрізняють винахід від найближчого аналога (п. 7.3.1 Правила складання).

Твердження позивача про недопущення ним порушень Правил складання також є безпідставними, оскільки у п. 3.5 попереднього висновку вказано, що встановлено складення формули з порушенням вимог Правил складання, однак ці порушення не заважають подальшому розгляду.

Щодо незалежного пункту формули зазначається таке.

Як було встановлено експертизою, з рівня техніки відомий документ Д1, в якому описується судно тунельного типу з носовим краєм типу «качиний ніс», при цьому до його днища прикріплений коритоподібний елемент, який утворює тунель під корпусом судна від носової до кормової його частини, причому, передня кромка «качиного носа» розташована на такій глибині, щоб при крейсерській швидкості судна під неї йшла тільки та частина води, яка необхідна для роботи декількох гвинтів, при цьому поперечні розміри тунелю визначаються з розрахунку пропуску всього об'єму води, необхідного для роботи гвинтів, зі швидкістю, яка забезпечує прийнятні гідравлічні втрати в ньому в режимі крейсерській швидкості руху судна (див. опис), а його кормова частина має кільцевий переріз, що охоплює кожен з гвинтів (у дужках надані посилання на опис та позиції креслень протиставленого документа Д1).

Тобто, даний документ розкриває ознаки, які ідентичні всім ознакам, зазначеним у незалежному пункті формули винаходу.

Отже, із врахуванням п. 3 висновку, встановлено, що заявлений винахід не відповідає умові «новизна», оскільки він є частиною рівня техніки (пп. 6.5.2.1 Правил розгляду).

Крім того, з рівня техніки відомі документи Д2 та ДЗ, які взяті окремо, розкривають ознаки, які ідентичні всім ознакам, зазначеним у незалежному пункті формули винаходу та можуть бути протиставлені за умовою «новизна».

При перевірці винахідницького рівня винаходу, згідно з ч. 7 ст. 7 Закону та відповідно до п. 6.5.3 Правил розгляду, було встановлено наступне.

Оскільки, у відповідності до п. 4 висновку, незалежний пункт формули винаходу не відповідає умові патентоздатності «новизна», то очевидно, що зазначений пункт формули також не буде відповідати умові патентоздатності «винахідницький рівень».

Крім того, з рівня техніки відомі документи Д6-Д9, використовуючи відомості з яких, можна здійснити виконання пристрою за пунктом формули з отриманням вказаного в описі технічного результату. Тобто, згідно з ч. 7 ст. 7 Закону та відповідно до пп. 6.5.3.5 Правил розгляду, є підстави вважати, що винахід за пунктом формули не відповідає умові винахідницького рівня, оскільки в його основу покладено: створення засобу, який складається з відомих частин, вибір яких і зв'язок між якими здійснено за відомими правилами, рекомендаціями, і технічний результат, який при цьому досягають, обумовлений лише відомими властивостями зазначених частин і зв'язків між ними.

Враховуючи вищевикладені аргументи, був прийнятий остаточний висновок, що винахід не відповідає умовам патентоздатності «новизна» та «винахідницький рівень».

У межах даної справи позивачем оскаржується рішення ДСІВ від 17.06.2016 р. № 13038/3А/16 про відмову у видачі патенту на винахід за заявкою № а 2012 13369. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 17.06.2016 р. ДП «Український інститут інтелектуальної власності» під № 13038/ЗА/16 складено остаточний висновок. Такий висновок, затверджений ДСІВ, набув статусу рішення про відмову у видачі патенту на винахід.

У ході розгляду справи судом встановлено, що ДСІВ, затвердивши остаточний висновок, діяла у спосіб та у межах повноважень, визначених законодавством України.

Доказів, які б спростували висновки остаточної експертизи та, як наслідок, свідчили б про протиправність рішення ДСІВ, позивачем суду не надано. Натомість представником відповідачів та третьої особи суду надано докази, оцінивши які, суд прийшов до висновку як про обґрунтованість висновків остаточної експертизи, та і про правомірність оскаржуваного рішення.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про скасування рішення ДСІВ. Інші вимоги також не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необґрунтованістю. Зокрема, позивачем не доведено суду тієї обставини, що внаслідок прийняття рішення, правомірність якого до того ж встановлена у судовому порядку, останньому заподіяно моральну шкоду. Також позивачем не доведено суду зв'язок між прийнятим рішенням та понесеними останнім збитками, у тому числі транспортними витратами.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. № 5, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач не надав суду докази, які б підтвердили заподіяння йому відповідачами моральної шкоди, не довів чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діяннями вони заподіяні, у чому саме полягає вина відповідачів, а також те що вони є похідними від первісної вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа - Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності»», про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування судових витрат і шкоди є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене в сукупності, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Ю.Т. Шрамко

Судді Н.Г. Вєкуа

Д.А. Костенко