Справа № 408/2767/17-а
Суддя: Цимбал Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 408/2767/17-а
Провадження №2-а/408/83/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Ю.Ю. Цимбал, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про зобов'язання виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщенійо собі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністравтиним позовом до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі по тексту - УСЗН) про зобов'язання виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі (далі по тексту - ВПО).

В обґрунтування позову посилався на те, що у липні 2014 року був вимушений залишити місце свого постійного проживання у АДРЕСА_1 через проведення АТО та фактичними бойовими діями.

Вказував, що 01 березня 2016 року взятий на облік як ВПО в УСЗН за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2.

Водночас із взяттям на облік написав заяву про отримання щомічної адресної допомоги ВПО, і протягом березня-серпня 2016 року така допомога йому надавалася.

Зазначав, що УСЗН припинило йому виплату адресної допомоги на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки він відсутній за фактичним місцем проживання, однак вказане не відповідає дійсності, оскільки він постійно проживає у АДРЕСА_2, веде там господарство, лише кілька разів їздив провідати онуків до Києва та Луганська.

У зв'язку з наведеним просив суд зобов'язати УСЗН виплатити йому адресну допомогу ВПО для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 19 вересня 2016 року по 18 березня 2017 року у встановленому законодавством розмірі.

Представником відповідача до суду заперечення не подано, однак, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що є достатньо підстав винести рішення у порядку скороченого провадження, задовольнивши позов у повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в Україні людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Так, ОСОБА_2 з 24 квітня 2010 року зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.с. 4 зворот).

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17 березня 2015 року, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680-VII від 16 вересня 2014 року, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Місто Луганськ, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року (зі змінами та доповненнями), є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі.

01 березня 2016 року ОСОБА_2 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, згідно довідки № 905005678 за фактичним місцемпроживання АДРЕСА_2 (а.с.6).

Згідно протоколу № 20 від 16 листопада 2016 року УСЗН відмовило позивачу з посиланням на п. 12 «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», затвердженого Постановою КМУ № 365 від 08 червня 2016 року, про що зазначило у відповіді на звернення ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відмовивши позивачеві у призначенні адресної допомоги відповідач послався на фактичну відсутність його за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання ВПО.

Суд не може погодитися з вказаною позицією відповідача з огляду на наступне.

Право на соціальний захист рівною мірою забезпечене всім громадянам України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Матеріалами справи підтверджується, що позивач є громадянином України, тобто має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання адресної допомоги як ВПО за ознакою місця проживання (перебування).

Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Позивачем ОСОБА_1 доведено його право на отримання адресної допомоги ВПО. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти його права на отримання зазначеної допомоги.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що ОСОБА_2 отримано таку допомогу в іншому органі соціального захисту населення на території України.

Крім того, суд звертає увагу, що Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений Постановою КМУ від 08 червня 2016 року № 365, водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в призначенні щомісячної адресної допомоги ВПО, до суду заперечення на позов не надіслав.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінивши наявні у матеріалах справи докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 11 КАС України суд виходить за межі позовних вимог ОСОБА_2 з метою повного захисту прав свобод та інтересів позивача та вважає за необхідне визнати дії відповідача щодо припинення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній протиправними та визнати неправомірним із скасуванням рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам від 16 листопада 2016 року № 20 про призупинення призначення щомісячної адресної допомоги ОСОБА_2

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням положень ст. 94 КАС України, сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню з відповідача по справі.

Керуючись ст.ст. 3, 46 Конституції, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 6, 7, 8, 11, 17, 86, 94, 128, 158-163, 183-2, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про зобов'язання виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі -задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо припинення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати неправомірним та скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам від № 20 від 16 листопада 2016 року про призупинення призначення щомісячної адресної допомоги ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської областіздійснити виплату ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 19 вересня 2016 року по 18 березня 2017 року.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської областіза рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та підлягає негайному виконанню.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду першої інстанції, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Біловодський районний суд Луганської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ю.Ю. Цимбал