Справа № 813/2801/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року справа № 813/2801/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

судді Гулика А.Г.

судді Качур Р.П.

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представника позивача - Могильницького А.М.

представника відповідача - Коваль Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агролайф-Інвест" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Агролайф-Інвест" (далі - позивач, ТОВ "Агролайф-Інвест") до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ВС 0130204 від 04.07.2017.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на адресу позивача через відділення поштового зв'язку надійшла постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № ВС 0130204 від 04 липня 2017 року, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1700, 00 грн. Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою, вважає її незаконною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. В обґрунтування зазначив, що на час виявлення порушення автомобіль MAN TGA 01 реєстраційний номер НОМЕР_2 був переданий в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест», що підтверджується договором оренди транспортного засобу від 07.04.2017. Додатково позивач зазначив, що вказаний автомобіль є сідловим тягачем та не може здійснювати перевезення вантажів самостійно, тобто без причепу, а отже вказані перевищення нормативних параметрів стосуються саме причіпу PEISCHL 3ESKMO НОМЕР_1, який не належить позивачу. Також позивач стверджує, що водій вказаного автомобіля ОСОБА_3 ніколи не перебував у трудових відносинах з позивачем. Зазначені обставини були викладені позивачем у листі № 1706/08-1 від 08.06.2017, який скерований на адресу відповідача, однак, як стверджує позивач, лист не взятий відповідачем до уваги. На переконання позивача у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови. З огляду на викладене, позивач просить визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивував тим що, 05 травня 2017 року на автодорозі М-12 км 190+100 м державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області під час проведення заходів державного контролю, встановлено перевищення вагового габариту, а саме загальна маса автомобіля склала 41 т. при дозволених 40 т., а перевантаження на строєну вісь становила 23.95 т. при дозволених 22 т. Отже, транспортні засоби, а саме сідельний тягач та напівричіп повинен був рухатися за спеціальними правилами з видачою дозволу компетентного органу, як состав транспортних засобів з перевищенням габариту. Однак у водія вказаного транспорту був відсутній дозвіл на перевезення великовагового, негабаритного вантажу, внаслідок чого державним інспектором складено акт за порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Під час складання зазначеного акту у водія автомобіля було витребувано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, в кому зазначено, що власником транспортного засобу є товариство з обмеженою відповідальністю "Агролайф-Інвест", інші документи водій до перевірки не надав. 09 червня 2017 року та 21 червня 2017 року на адресу позивача було скеровано листи-повідомлення, в яких позивача запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Вказані листи вручені позивачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. На думку відповідача, саме неявка позивача на розгляд справи про автомобільний транспорт та ненадання відповідачу документів призвело до накладення штрафних санкцій. Враховуючи викладе, відповідач вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № ВС 0130204 від 04 липня 2017 року, якою на позивача накладено штраф є правомірною та такою, що винесена в межах та на підставі чинного законодавства.

З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Статтею 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ від 05 квітня 2001 року врегульовано відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частина 11 статті 6 вказаного Закону встановлює, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі -Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. N 1567, визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень.

Відповідно до пункту 2 Порядку державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з пунктом 3 Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Пунктом 4 Порядку регламентовано, що контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті під час проведення рейдової перевірки перевіряється, у тому числі, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 21 Порядку у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

- для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Отже, вказаною нормою права визначено, що дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України є необхідним документом для автомобільного перевізника, який здійснює перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень.

При цьому, статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено поняття як автомобільного перевізника так і водія.

Так, "Автомобільний перевізник"- це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

"Водій"- це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Таким чином, саме автомобільний перевізник, який здійснює вантажні перевезення, зобов'язаний оформити дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України.

Абзацом 2 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, визначальними ознаками такої відповідальності є те, що автомобільним перевізником не оформлені визначені Законом документи.

Як встановив суд, 05 травня 2017 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області була проведена перевірка транспортного засобу марки MAN TGA 01, реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом PEISCHL 3ESKMO номерний знак НОМЕР_1, що належить ТОВ "Агролайф-Інвест".

За результатами перевірки складений акт ВО №190822 та акт ВО № 190082, якими встановлено порушення, а саме: автомобіль MAN TGA 01 номерний знак НОМЕР_2 надавав послуги з перевезення великовагового вантажу від ПСП «Обрій» до ТОВ Явір-Інвест». Згідно чеку зважування № 11982 від 05.05.2017 загальна маса транспортного засобу становить 41 т. при дозволених 40 т., а перевантаження на строєну вісь становила 23.95 т. при дозволених 22 т. Окрім того, в порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у водія транспортного засобу був відсутній дозвіл на перевезення великовагового вантажу автомобільними дорогами України загального користування.

У зв'язку із виявленими порушеннями відповідачем було винесено постанову № ВС0130204 від 04 липня 2017 року про накладання адміністративно-господарського штрафу, згідно якої до позивача на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700, 00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Суд вважає, що оскаржувана постанова ВС0130204 від 04 липня 2017 року про накладання адміністративно-господарського штрафу винесена відповідачем необґрунтовано з огляду на наступне.

Як встановлено відповідачем під час проведення перевірки, водій транспортного засобу, що належить ТОВ "Агролайф-Інвест", ОСОБА_3 здійснював надання послуг з внутрішніх перевезень без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, наявність якого передбачено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, згідно статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» саме автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Отже, з наведених норм чинного законодавства, на підставі яких позивача притягнуто до відповідальності, вбачається, що адміністративно-господарські штрафи застосовуються до автомобільних перевізників.

Автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами (ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Суд встановив, що 07 квітня 2017 року між ТОВ "Агролайф-Інвест", як орендодавцем та ТОВ «Явір-Інвест», як орендарем укладено договір оренди транспортного засобу. Відповідно до пункту 1 вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування, строком на 1 (один) рік сідловий тягач MAN TGA 01, 2005 року випуску, колір «синій», шасі (кузов, рама) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2. Пунктом 9 вказаного договору визначено, що орендар вносить щомісячну плату в розмірі 6000, 00 грн, в т.ч. ПДВ за користування транспортним засобом.

Згідно з актом приймання-передачі від 07.04.2017 транспортний засіб марки MAN TGA 01, державний номер НОМЕР_2, який належить позивачу на праві приватної власності, передано ТОВ «Явір-Інвест» сідловий тягач MAN TGA 01, 2005 року випуску, колір «синій», шасі (кузов, рама) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2 в тимчасове користування.

Факт того, що вказаний транспортний засіб, на час проведення перевірки (05.05.2017), перебував у користуванні ТОВ «Явір-Інвест» підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № аі-0000098 від 30.04.2017, № аі- 0000099 від 31.05.2017, №аі-0000113 від 30.06.2017, № аі-0000135 від 31.07.2017, № аі-0000157 від 31.08.2017, № аі-0000181 від 30.09.2017.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, які свідчать про перебування автомобіля, що перевірявся, у користуванні третіх осіб, суд вважає, що позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Окрім того, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що водій транспортного засобу - ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з ТОВ "Агролайф-Інвест", про що свідчить довідка № 1710/24- від 24.10.2017. Дана обставина також свідчіть про те, що позивач немає ніякого відношення до відповідних автомобільних перевезень.

Вказана позиція узгоджується в постанові Вищого адміністративного суду від 19 січня 2016 року № К/800/665/14, в якій суд зазначив: «… що відповідачем протиправно застосовано до позивача фінансові санкції, передбачені абз. 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки ТОВ «Гефест ЛТД» не є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах».

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що власністю позивача є автомобіль MAN TGA 01, який не може здійснювати перевезення вантажів самостійно, тобто без причепу, а отже вказані перевищення нормативних параметрів стосуються саме причепу PEISCHL 3ESKMO НОМЕР_1, який не є власністю позивача.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 КАС України, у відповідності до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відповідач протиправно застосував до позивача фінансові санкції, передбачені абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

З урахуванням положень чинного законодавства України та обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає необхідним стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 24, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № ВС0130204 від 04.07.2017.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань 1600 (одна тисяча шістсот) грн сплаченого судового збору на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агролайф-Інвест" .

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.10.2017.

Головуючий суддя Р. М. Брильовський

Суддя А.Г. Гулик

Суддя Р.П. Качур