Справа № 826/25701/15
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний склад №1» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 червня 2017 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний склад №1» задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 16 вересня 2015 року № та № повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у контрагентів позивача відсутні адміністративно-господарські можливості для здійснення господарських операцій, крім того, засновник та директор ТОВ «Тоніс ЛТД» заперечує свою участь у його створенні та діяльності, а тому відповідні господарські операції не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 12 серпня 2015 року по 18 серпня 2015 року на підставі направлення №2709 від 12 серпня 2015 року, постанови старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України радника юстиції Гришина І.В. від 25 червня 2015 року, постанови старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві майора податкової міліції Попушой О.В. від 14 липня 2015 року та наказу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві №1245 від 12 серпня 2015 року, згідно з пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України посадовими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності відображення у податковому обліку податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «КВП Спецбуд», ТОВ «Компанія БТС» та ТОВ «Тоніс ЛТД» за період з 01 січня 2014 року по 01 липня 2015 року.

За наслідками проведеної перевірки ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві складено акт від 25 серпня 2015 року №33/26-53-22-05-24/35912697, в якому зафіксовано порушення позивачем: п.138.2, абз.«г» пп.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 909109,00 грн.; п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.2, п. 201.4, п.201.7 ст.201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 1341992,00 грн., в тому числі за квітень 2014 року на суму 139242,00 грн., травень 2014 року на суму 149040,00 грн., червень 2014 року на суму 144700,00 грн., серпень 2014 року на суму 92720,00 грн., вересень 2014 року на суму 80520,00 грн., жовтень 2014 року на суму 118000,00 грн., листопад 2014 року на суму 138500,00 грн., грудень 2014 року на суму 147400,00 грн., січень 2015 року на суму 127950,00 грн., лютий 2015 року на суму 135600,00 грн., березень 2015 року на суму 68320,00 грн.

На вказаний акт перевірки позивачем були подані заперечення, які рішенням ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві від 11 вересня 2015 року №18323/10/26-53-23-5-10 залишено без задоволення, а висновки акта - без змін.

На підставі акту перевірки від 25 серпня 2015 року №33/26-53-22-05-24/35912697 ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві винесено податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 16 вересня 2015 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 1136386,00 грн., в тому числі за основним платежем - 909109,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 227277,00 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 2012988,00 грн., в тому числі за основним платежем - 1341992,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 670996,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 березня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року, позовні вимоги ТОВ «Логістичний склад №1» до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано прийняті ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві податкові повідомлення-рішення від 16 вересня 2015 року № та №.

За наслідками перегляду вказаних судових рішень у касаційному порядку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 березня 2017 року касаційну скаргу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року у справі №826/25701/15 в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві від 16 вересня 2015 року № в частині 321637,50 грн. (257310,00 грн. - за основним платежем, 64327,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) та № в частині 926655,00 грн. (617770,00 грн. - за основним платежем, 308885,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року у справі №826/25701/15 залишено без змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, суд дійшов висновку про обґрунтованість дій ТОВ «Логістичний склад №1» щодо формування податкового кредиту та валових витрат по взаємовідносинах з ТОВ «Тоніс ЛТД», за відображеними в акті перевірки порушеннями, допущеними начебто позивачем при взаємовідносинах з контрагентами, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємством було одержання позивачем податкової вигоди, що свідчить про необґрунтованість зроблених податковим органом висновків та протиправність прийнятих із зазначених підстав податкових повідомлень-рішень від 16 вересня 2015 року № та №, що підлягають скасуванню повністю.

За наслідком перегляду постанови суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів приходить до наступних висновків.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 п.9.1 ст.9 ПК України податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.

Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України (в редакції, що діяла до 01 січня 2015 року) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

В силу п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України).

Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України (в редакції, що діяла з 01 січня 2015 року) об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

У відповідності до ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

В силу вимог п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на відсутність адміністративно-господарських можливостей для здійснення господарських операцій у контрагентів ТОВ «Логістичний склад №1», тобто про відсутність реально здійснених господарських операції позивачем з ТОВ «КВП Спецбуд», ТОВ «Компанія БТС» та ТОВ «Тоніс ЛТД», та зазначає, що засновник та директор ТОВ «Тоніс ЛТД» заперечує свою участь у його створенні та діяльності, а тому відповідні господарські операції не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

В той же час, згідно висновків Вищого адміністративного суду України, наведених в ухвалі від 21 березня 2017 року у цій справі, ТОВ «КВП Спецбуд» та ТОВ «Компанія БТС» відповідно до наявних в матеріалах справи відомостей були належним чином зареєстровані у ЄДРПОУ та являлись платниками податку на додану вартість. Доводи податкового органу про неможливість встановлення з наданих до перевірки документів місць надання послуг з розповсюдження рекламної продукції є безпідставними, оскільки в таких документах вказувалися місця надання послуг (станції метро), що підтверджується матеріалами справи. Неподання фінансового звіту суб'єкта малого підприємства за 2014 рік ТОВ «Компанія БТС» правомірно не прийнято судами до уваги, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінка яким дана з дотриманням ст.86 КАС України, зроблений правильний висновок про недоведеність відповідачем, на якого в силу норми ч.2 ст.71 КАС України покладається обов'язок доказування, правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень в частині господарських правовідносин між позивачем та ТОВ «КВП Спецбуд» та ТОВ Компанія БТС». Так, судом встановлено, що реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, які відповідають вимогам законодавства.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, враховуючи, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 березня 2017 року у даній справі, яка набрала законної сили, встановлено реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «КВП Спецбуд» та ТОВ «Компанія БТС», що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, наведені обставини доказуванню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Логістичний склад №1» (замовник) та ТОВ «Тоніс ЛТД» (виконавець) було укладено договір від 03 листопада 2014 року №2/11-14 на виготовлення поліграфічної продукції, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виготовити поліграфічну продукцію (рекламні листівки). Виконавець зобов'язується виконати роботу, обумовлену договором, з власних матеріалів та власними засобами. У випадку залучення матеріалів та засобів третьої сторони, за якість наданих матеріалів відповідає виконавець (п.п.1.1-1.2 договору).

Відповідно до п.2.3 договору загальна сума договору зазначена в додатках, що є невід'ємною частиною договору.

На підтвердження виконання вимог договору від 03 листопада 2014 року №2/11-14 матеріали справи містять копії додатків до договору «Узгодження видів, кількості та вартості виготовлення поліграфічної продукції» №1 від 03 листопада 2014 року на загальну суму з ПДВ у розмірі 311040,00 грн., №2 від 01 грудня 2014 року на загальну суму з ПДВ у розмірі 319680,00 грн., №3 від 03 січня 2015 року на загальну суму з ПДВ у розмірі 285120,00 грн., №4 від 02 лютого 2015 року на загальну суму з ПДВ у розмірі 244800,00 грн., №5 від 02 березня 2015 року на загальну суму з ПДВ у розмірі 201600,00 грн., актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №ТО-0000003 від 27 листопада 2014 року, №ТО-0000035 від 30 грудня 2014 року, №ТО-0000007 від 28 січня 2015 року, №ТО-0000035 від 26 лютого 2015 року, №ТО-0000054 від 26 березня 2015 року, актів звірки взаємних розрахунків від 30 листопада 2014 року, від 31 грудня 2014 року, від 28 лютого 2015 року, від 31 березня 2015 року, податкових накладних від 27 листопада 2014 року №3, від 30 грудня 2014 року №3, від 28 січня 2015 року №7, від 26 лютого 2015 року №4, від 26 березня 2015 року №1.

03 листопада 2014 року між позивачем (замовник) та ТОВ «Тоніс ЛТД» (виконавець) було укладено договір №3/11-14 на розповсюдження поліграфічної продукції, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується розповсюдити поліграфічну продукцію на станціях метро м.Києва. Виконавець зобов'язується виконати роботу, обумовлену договором, власними засобами. У випадку залучення засобів третьої сторони, за якість наданих послуг відповідає виконавець (п.п.1.1-1.2 договору).

Відповідно до п.2.2 договору загальна сума договору зазначена в додатках, що є невід'ємною частиною договору.

Додатками до договору №1-4 визначено загальну вартість послуг, а також зафіксовано, що розповсюдження рекламної продукції повинно здійснюватись на станція метро м.Києва (Берестейська, Нивки, Харківська, Дарниця, Героїв Дніпра, Мінська, Оболонь, Петрівка, Святошино та Академмістечко).

Фактичне виконання умов договору від 03 листопада 2014 року №3/11-14 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями додатків до договору «Узгодження видів, кількості та вартості розповсюдження поліграфії» №1 від 03 листопада 2014 року на загальну суму з ПДВ у розмірі 216000,00 грн., №2 від 01 грудня 2014 року на загальну суму з ПДВ у розмірі 222000,00 грн., №3 від 03 січня 2015 року на загальну суму з ПДВ у розмірі 198000,00 грн., №4 від 02 лютого 2015 року на загальну суму з ПДВ у розмірі 204000,00 грн., актів передачі-прийому виконаних робіт (наданих послуг) №ТО-0000011 від 30 листопада 2014 року, №ТО-0000043 від 31 грудня 2014 року, №ТО-0000017 від 30 січня 2015 року, №ТО-0000038 від 27 лютого 2015 року, актів звірки взаємних розрахунків від 30 листопада 2014 року, від 31 грудня 2014 року, від 28 лютого 2015 року, податкових накладних від 30 листопада 2014 року №11, від 31 грудня 2014 року №11, від 30 січня 2015 року №17, від 27 лютого 2015 року №7, від 31 березня 2015 року №4.

Також між ТОВ «Логістичний склад №1» (замовник) та ТОВ «Тоніс ЛТД» (виконавець) було укладено договір від 03 листопада 2014 року №4/11-14 про надання клінінгових послуг, за умовами якого замовник в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, дає завдання виконавцю про здійсненню клінінгових робіт на об'єктах, обумовленими в додатку до цього договору (п.1.1 договору).

Згідно п.2.1 наведеного договору з періодичністю, обумовленій в додатку до цього договору, виконавець зобов'язується завершити виконання робіт та надати замовнику для підписання акти-здачі-приймання виконаних робіт, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити належним чином виконану роботу та внаслідок відсутності допущених у роботі або інших недоліків, підписати акт здачі-прийняття виконаних робіт у триденний строк з дня подання виконавцем названого документу.

Вартість робіт наведена в специфікації №1, що являється невід'ємною частиною цього договору.

В специфікації №1 до договору визначено, що до переліку робіт входять миття фасадних вікон, миття вікон, миття підлоги на складі, вологе прибирання підсобних приміщень, миття стін, прибирання санвузлів, вологе прибирання, прибирання тротуару вручну, прибирання снігу та ін.

Згідно додатків до даного договору №1-4 ТОВ «Тоніс ЛТД» здійснювало роботи із прибирання снігу, прибирання тротуару вручну, вологого прибирання підсобних приміщень та миття підлоги на складі.

Відповідно до змісту наданих копій актів приймання-передачі виконаних робіт, а також із змісту зазначених вище додатків до договору, такі роботи проводились за адресою: м.Київ, вул.Алма-Атинська, 35-А, із регулярністю, передбаченою додатками до договору.

Виконання умов договору від 03 листопада 2014 року №4/11-14 підтверджується копіями наступних документів: специфікації №1 до договору, додатків до договору №1 на загальну суму з ПДВ 277200,00 грн. та 26760,00 грн., №2 на загальну суму з ПДВ 342720,00 грн., №3 на загальну суму з ПДВ 3330,00 грн. та 281250,00 грн., №4 на загальну суму з ПДВ 840,00 грн. та 315000,00 грн., актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №ТО-0000012 від 30 листопада 2014 року, №ТО-0000044 від 31 грудня 2014 року, №ТО-0000018 від 30 січня 2015 року, №ТО-0000039 від 27 лютого 2015 року, актів звірки взаємних розрахунків від 30 листопада 2014 року, від 31 грудня 2014 року, від 31 січня 2015 року, від 28 лютого 2015 року, податкових накладних від 30 листопада 2014 року №12, від 31 грудня 2014 року №12, від 30 січня 2015 року №18, від 27 лютого 2015 року №8.

Проведення позивачем розрахунків з ТОВ «Тоніс ЛТД» за договорами від 03 листопада 2014 року №2/11-14, №3/11-14, №4/11-14 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок по особовим рахункам позивача за 13 січня 2015 року, 14 січня 2015 року, 04 березня 2015 року, 24 березня 2015 року, 22 грудня 2014 року, а також картками рахунку: 63140000 по контрагенту ТОВ «Тоніс ЛТД» за 2014 рік та за 1 квартал 2015 року.

В той же час, в якості додаткових доказів, в матеріалах справи наявні поліграфічні матеріали та накази ТОВ «Логістичний склад №1» від 03 листопада 2014 року №21 та №22 «Про призначення відповідальних для здійснення контролю за ходом виконання робіт/надання послуг», відповідно до яких, з метою захисту майнових інтересів товариства в господарських відносинах з контрагентом ТОВ «Тоніс ЛТД» за договорами №03/11-14, №04/11-14, вирішено здійснювати контроль за виконанням договірних зобов'язань за вказаними договорами.

З наявних в матеріалах справи копій Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та витягу з реєстру платників податків №194, вбачається, що ТОВ «Тоніс ЛТД» зареєстровано 28 квітня 2014 року та перебуває на обліку у податкових органах як платник податку на додану вартість з 01 липня 2014 року.

Отже, позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог п.44.1 ст.44 ПК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Подані позивачем докази підтверджують реальні зміни у майновому стані сторін та дають підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання вказаних правочинів, дійсно відбулися, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача.

В той же час, відповідно до ч.5 ст.227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року, Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 21 березня 2017 року зазначив, що у ході розгляду справи судами відхилено наявний у матеріалах справи протокол допиту свідка ОСОБА_5 від 05 травня 2015 року, який є директором ТОВ «Тоніс ЛТД», в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000259, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.5 ст.191 КК України. Відповідно до пояснення ОСОБА_5 він є непричетним до діяльності підприємства, договорів не укладав, актів виконаних робіт, податкових, видаткових накладних не підписував.

У постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року (справа №21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Отже, оскільки у справі, яка розглядається, містяться відомості, що посадова особа контрагента позивача ТОВ «Тоніс ЛТД» заперечує свою участь у створенні та діяльності цього товариства, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, то перевірка та встановлення таких обставин має значення для правильного вирішення спору.

З акту перевірки позивача вбачається, що висновки податкового органу щодо нереальності господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Тоніс ЛТД» ґрунтується на тому, що Генеральною прокуратурою України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000259 від 10 квітня 2014 року, за фактами розкрадання державних коштів службовими особами ПАТ «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз Україна», в рамках якого встановлено, що службові особи ПАТ «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз Україна» мали взаємовідносини з рядом фіктивних СГД, які, в свою чергу, формували податковий кредит за рахунок ще ряду фіктивних СГД, одним з яких є ТОВ «Тоніс ЛТД».

Згідно постанови старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України радника юстиції Гришина І.В. про призначення документальної позапланової перевірки від 25 червня 2015 року, розглянувши матеріали кримінального провадження №0000259 внесеному до ЄРДР 10 квітня 2014 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.5 ст.191 КК України, в ході досудового слідства встановлено, що в 2014-2015 роках керівником та засновником ТОВ «Тоніс ЛТД» значився ОСОБА_5, який в ході допиту в якості свідка повідомив, що на початку 2014 року зареєстрував дане підприємство за грошову винагороду в розмірі 300,00 грн. без мети здійснення та ведення фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до копії протоколу допиту свідка ОСОБА_5, яка залучена до матеріалів справи, останній стверджував, що йому не відомо про реєстрацію на його ім'я ТОВ «Тоніс ЛТД», наміру на ведення фінансово-господарської діяльності, зокрема, ТОВ «Тоніс ЛТД» він не мав, а також зазначив, що договори з ТОВ «Логістичний склад №1» не укладав, акти виконаних робіт, податкові та видаткові накладні не підписував.

Колегія суддів зазначає, що наявність кримінального провадження №0000259, внесеного до ЄРДР 10 квітня 2014 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.5 ст.191 КК України, не є належним доказом у розумінні ч.1 ст.70 КАС України, оскільки не стосується предмета доказування та не береться судом до уваги, так як відсутній вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, який в силу ч.4 ст.72 КАС України є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, а тому до моменту встановлення факту реєстрації ТОВ «Тоніс ЛТД» на підставних осіб та створення їх з метою прикриття незаконної діяльності, у суду відсутні підстави вважати такі обставини доведеними.

Податковим органом, всупереч ч.2 ст.71 КАС України, на вимогу суду першої та апеляційної інстанції не надано до суду доказів прийняття процесуальних рішень у даному досудовому розслідуванні, а також вироку суду, який набрав законної сили щодо створення і діяльності саме ТОВ «Тоніс ЛТД».

Крім того, вищезазначене кримінальне провадження №0000259 від 10 квітня 2014 року зареєстровано за фактами розкрадання державних коштів службовими особами ПАТ «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз Україна», не стосується створення та діяльності ТОВ «Тоніс ЛТД» та не містить даних щодо наявності іншого кримінального провадження стосовно директора ТОВ «Тоніс ЛТД» ОСОБА_5

Згідно ст.65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

При цьому, у відповідності до ст.95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених положень протокол допиту свідка ОСОБА_5, який складений у кримінальному провадженні №0000259, має значення лише для цього кримінального провадження (за фактами розкрадання державних коштів службовими особами ПАТ «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз Україна») та не стосується взаємовідносин з іншими контрагентами, в тому числі з позивачем - ТОВ «Логістичний склад №1».

Разом з тим, у відповідності до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, навіть у кримінальному судочинстві протокол допиту свідка не є належним доказом, який має враховуватись при прийнятті рішення.

Натомість, відповідач всупереч ч.2 ст.71 КАС України на вимогу суду першої та апеляційної інстанції не надав жодних доказів на підтвердження правомірності своїх рішень в частині збільшення суми грошових зобов'язань за наслідком правовідносин позивача з ТОВ «Тоніс ЛТД», не надано жодних належних та допустимих доказів щодо фіктивності та нереальності господарських операцій з зазначеним контрагентом, процесуальних рішень щодо заперечення директора ТОВ «Тоніс ЛТД» своєї участі в діяльності даного товариства в в підписанні первинних документів.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту та витрат, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентами позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій, належним чином підтверджених.

Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.

Згідно ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності реального здійснення договорів, укладених ТОВ «Логістичний склад №1» з ТОВ «Тоніс ЛТД».

Таким чином, висновки податкового органу, щодо порушення позивачем п.138.2, абз.«г» пп.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України та п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.2, п. 201.4, п.201.7 ст.201 ПК України ґрунтуються виключно на припущеннях щодо відсутності факту здійснення господарських операцій ТОВ «Логістичний склад №1» з ТОВ «Тоніс ЛТД», що не відповідає фактичним обставинам та спростовано матеріалами справи.

Матеріалами справи підтверджується правомірність формування позивачем податкового кредиту, до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих позивачем від платника податку - ТОВ «Тоніс ЛТД», та правомірність формування витрат на підставі первинних документів, встановлення судом на підставі матеріалів справи реальності здійснення господарських операцій, наявності придбаних товарів (послуг) та використання їх в господарській діяльності позивача, дотримання позивачем вимог податкового законодавства.

Крім того, суд касаційної інстанції в своїй ухвалі від 21 березня 2017 року зазначив, що під час вирішення справи у відповідній частині перевірці підлягають обставини щодо правомірності нарахування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у розмірі 50 відсотків, оскільки саме по собі посилання податкового органу на складення актів за результатами попередніх перевірок без прийняття податкових повідомлень-рішень (арк. справи 38, том 1), не враховується при визначенні кількості збільшених сум грошових зобов'язань протягом 1095 днів.

У відповідності до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих відповідачем додаткових пояснень, штраф в розмірі 50 відсотків накладено на позивача внаслідок встановлення в акті від 18 серпня 2014 року №3114/23-53-22-05-21/35912697 порушення правомірності формування податку на додану вартість за липень 2014 року, про що зазначено в розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до податкового повідомлення-рішення від 16 вересня 2015 року №.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів повторного протягом 1095 днів визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість (винесеного податкового повідомлення-рішення) суду не надано, що свідчить про безпідставність та протиправність застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції з податку на додану вартість в розмірі 50%.

Посилання апелянта в додаткових поясненнях на правову позицію Вищого адміністративного суду України у справі №808/8157/13-а є безпідставним, оскільки в даній справі застосований штраф в розмірі 50% суми нарахованого податкового зобов'язання з огляду на застосування штрафних санкцій протягом 1095 днів згідно податкових повідомлень.

Суд першої інстанції, визнаючи протиправними та скасовуючи податкові повідомлення-рішення від 16 вересня 2015 року № та № повністю, не врахував, що ухвалою Вищого адміністративного суду від 21 березня 2017 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 вересня 2015 року № в частині 321637,50 грн. (257310,00 - за основним платежем, 64327,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) та № в частині 926655,00 грн. (617770,00 грн. - за основним платежем, 308885,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) та лише в цій частині справу направлено на новий розгляд, в той час, як судові рішення першої та апеляційної інстанції в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 вересня 2015 року № та № в іншій частині - залишено без змін.

З огляду на викладене, враховуючи, що спірні податкові повідомлення-рішення за наслідком оскарження їх в судовому порядку були частково скасовані, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 вересня 2015 року № в частині 321637,50 грн. (257310,00 - за основним платежем, 64327,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) та № в частині 926655,00 грн. (617770,00 грн. - за основним платежем, 308885,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

В той же час, відсутні підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень у повному обсязі, оскільки вони були скасовані в частині, а саме: № скасовано в частині 814748,50 грн. (651799,00 грн. - за основним платежем, 162949,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) та № в частині 1086333,00 грн. (724222,00 грн. - за основним платежем, 362111,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м.Києві - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний склад №1» - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 16 вересня 2015 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання у розмірі 321637,50 грн. (257310,00 грн. - за основним платежем, 64327,50 грн. - за штрафними санкціями) та № в частині збільшення суми грошового зобов'язання у розмірі 926655,00 грн. (617770,00 грн. - за основним платежем, 308885,00 - за штрафними санкціями).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 24 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук