Справа № 814/2033/17
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

10:55 год.

24 жовтня 2017 року справа № 814/2033/17

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Єгорової О.П.,

представника третьої особи: Частія В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_4, АДРЕСА_1

доГоловного Управління Держгеокадастру України у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачадержавне підприємство "Миколаївський науково-дослідний проектний інститут землеустрою", пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача державне підприємство "Миколаївський науково-дослідний проектний інститут землеустрою" (далі - третя особа), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача, вчинені ним при розгляді клопотань про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду; зобов'язати відповідача розглянути і прийняти рішення по суті цих клопотань, а також просить покласти на відповідача обов'язок подати до суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідач, розглядаючи його клопотання, діяв не в порядок і спосіб, які передбачені нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідач позов не визнав, у запереченнях вказав, що за його сталою практикою, у разі виявлення недоліків в документації, поданої для затвердження дозволів на розробку проектів землеустрою, він своїм листом повертає її для усунення цих недоліків. В судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що існує суттєва різниця між розмірами земельних ділянок, визначених на час отримання позивачем дозволів на розробку проектів землеустрою та тими розмірами, які вказані у проектах землеустрою, поданих йому на затвердження (а. с. 64-69).

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вказав на те, що недоліки, які вказані у листах відповідача, усувались позивачем на стадії отримання дозволів на розробку проектів землеустрою та вже були предметом судового розгляду. Щодо різниці у площі земельних ділянок, представник пояснив, що так як у дозволах вказана лише орієнтовна площа, при фактичному відведенні земельної ділянки вона може коливатись і жодним нормативним актом не встановлено граничного розміру, на який може збільшитись чи зменшитись площа земельної ділянки, порівняно із тим розміром, який зазначено у дозволі на розробку проекту землеустрою.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регулюється ст. 123 ЗК України, а ст. 1861 ЗК України визначає повноваження відповідача в частині погодження проектів землеустрою.

Як вбачається з аналізу цих статей, такий порядок складається з двох послідовних етапів: 1) отримання зацікавленою особою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і 2) затвердження цього проекту.

При цьому, ст. 123 ч. 2 абз. 2 ЗК України містить певні вимоги до клопотання, яким особа ініціює питання про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою. Так, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У травні 2015 р. позивач звернувся до відповідача із клопотаннями надати йому дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 19,0946, 20,9070, 28,8368, 61,6790 і 26,6595 га (а. с. 34-38).

23 червня 2015 р. своїми наказами № № 3083, 3084, 3085, 3086 і 3087 відповідач надав позивачу дозволи на розробку п'яти проектів землеустрою (а. с. 29-33).

Отже, стадія отримання позивачем дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок звершена і відповідач не вправі у подальшому вимагати у нього подання документів, які потрібні на цій стадії.

У відповідь на заяви позивача, 7 вересня 2017 р. відповідач своїми листами повернув позивачу матеріали, подані ним для затвердження проектів землеустрою щодо відведення п'яти земельних ділянок, із формулюванням "Для доопрацювання" (а. с. 24-28, 47-51).

В якості підстав для повернення позивачу проектів землеустрою, відповідач послався на те, що позивач повинен був подати обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства; крім того, відповідач встановив невідповідність розміру земельних ділянок, які зазначені у дозволах на розробку проектів землеустрою, тим розмірам земельних ділянок, які зазначені в проектах землеустрою; також вказано на відсутність інформації про наявні обмеження.

Стосовно такого зауваження, як необхідність подання позивачем обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, слід зауважити, що такі вимоги відповідач мав право ставити перед позивачем на стадії отримання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, але ніяк не на стадії затвердження цих проектів.

Що стосується спору сторін про суттєве збільшення розміру земельних ділянок на етапі затвердження проектів землеустрою, суд зазначає наступне.

Позивач клопотав про надання йому дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 19,0946, 20,9070, 28,8368, 61,6790 і 26,6595 га. Така ж площа земельних ділянок вказана і в наказах відповідача, якими ці дозволи надано. У своїх заявах про затвердження проектів землеустрою, позивач пояснив, що оскільки відповідач затвердив орієнтовну, а не точну площу земельних ділянок, під час розробки проектів така площа була уточнена в натурі і склала 21,1915, 22,2939, 33,7399, 66,9224 і 26,0360 га замість 19,0946, 20,9070, 28,8368, 61,6790 і 26,6595 відповідно. В судовому засіданні позивач і третя особа наполягали на тому, що незважаючи на таке збільшення площі, конфігурація земельних ділянок співпадає з тією конфігурацією, яка міститься на викопіюванні з кадастрової карти. Відповідач проти цих обставин не заперечував.

Суд приймає до уваги і те, що матеріали адміністративної справи містять висновки про погодження, наді територіальним підрозділом відповідача - відділом Держземагентства у Новоодескому районі Миколаївської області, відповідно до яких проекти землеустрою позивача відповідають вимогам земельного законодавства і в цих висновках зазначена площа земельних ділянок з урахуванням її збільшення до 21,1915, 22,2939, 33,7399, 66,9224 і 26,0360 га (а. с. 39-43).

Як пояснив в судовому засіданні представник третьої особи, яка займалась розробкою проектів землеустрою, збільшення площі земельних ділянок відбулось за рахунок їх фізичних властивостей, пов'язаних із місцем їх розташування, що унеможливило відведення меншої площі.

Посилання відповідача у своїх листах на відсутність у проектах землеустрою інформації стосовно наявних обмежень у користуванні земельною ділянкою, не могло бути підставою для відмови позивачу у затвердженні проектів землеустрою, оскільки такі відомості ним зазначались, що підтверджується матеріалам справ (а. с. 53-57). В судовому засіданні представник відповідача визнав, що ця підстав була зазначена помилково.

Відповідно до ст. 6 ч. 2 Конституції України, органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Цю конституційну норму слід розуміти таким чином, що суб'єкт владних повноважень, здійснюючи владні управлінські функції, діє в порядку, в межах та на підставі законів і інших нормативно-правових актів.

Стаття 1861 ч. 6 ЗК України передбачає, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно ст. 1861 ч. 8 ЗК України, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Отже, відповідач має обов'язок після подання особою клопотання про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, за наявності недоліків, перелічити їх всі у своєму висновку та надати строк на усунення вказаних недоліків. При цьому, забороняється відмовляти у погодженні проекту землеустрою, посилаючись на нові недоліки, які не були вказані у висновку.

З матеріалів справи (а. с. 10-23) вбачається, що відповідач неодноразово, а саме 24.04.17 р., 04.05.17 р., 17.06.17 р., 21.06.17 р. повертав позивачу матеріали, надані останнім для погодження проектів землеустрою, при цьому кожного разу зазначаючи нову причину, хоча за законодавчою процедурою не мав права цього робити.

Суд погоджується із позивачем в тому, що ЗК України не передбачає можливості для відповідача повертати надані особою матеріали в інший спосіб, окрім як шляхом складання мотивованого висновку про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тоді як відповідач склав листи із поверненням матеріалів "Для доопрацювання".

Обов'язок відповідача або погодити проект землеустрою, або мотивовано відмовити в такому погодженні, сприяє правовій визначеності осіб, які звертаються до нього, тоді як повернення проектів землеустрою без погодження або відмови, створюють ситуацію триваючого порушення прав зацікавленої особи.

Враховуючи викладене, суд знаходить дії відповідача протиправним, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 163 ч. 4 абз. 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в резолютивній частині постанови зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Згідно ст. 94 ч. 1 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 1299,20 і 48,0 грн., що підтверджується фіскальними чеками від 3 і 4 жовтня 2017 р. (а. с. 3), який підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Дії Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області, які полягають у неналежному розгляді проектів землеустрою, які подані на затвердження ОСОБА_4, визнати протиправними.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру України у Миколаївській області у строки та в порядку, передбаченому Земельним Кодексом України, розглянути проекти землеустрою, подані ОСОБА_4

4. Протягом 10 робочих днів, з моменту розгляду проектів землеустрою, Головному управлінню Держгеокадастру України у Миколаївській області подати до Миколаївського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови, із додаванням всіх документів, складених в процесі прийняття рішення.

5. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1347,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Постанова у повному обсязі складена

26 жовтня 2017 р.

Суддя Мороз А. О.