Справа № 814/1974/16
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1974/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Інгульському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

07.10.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №1005-1705 від 23.04.2016р. щодо визначення податкового зобовязання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 1124,95грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2017р. позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить постанову суду скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2015р. ОСОБА_1 належить на праві приватної власності нежитлове приміщення - магазин «Автозапчастини», загальною площею 46,5кв.м., що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 62. /а.с.47-50/

Право власності за позивачем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.09.2015р. /а.с.51/

23.04.2016р. ДПІ в Інгульському районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області винесло позивачу податкове повідомлення-рішення №1005-1705 щодо сплати земельного податку з фізичних осіб у сумі 1124,95грн. /а.с.7/

Не погоджуючись із визначенням заборгованості зі сплати земельного податку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог виходячи з наступного.

За змістом пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп. 14.1.147 п. 14.1 ст.14 цього Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється згідно з положеннями розділу ХIII ПК України.

Так, пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК України передбачено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). При цьому в силу вимог пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 цього Кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст.120 ЗК України та ст.377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Цими нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Право власності на земельну ділянку оформлене на фізичну особу (фізичну особу - підприємця) і сам підприємець використовує земельну ділянку, яку надано для здійснення підприємницької діяльності, то такий підприємець (платник єдиного податку) звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності нежитлове приміщення за адресою: м.Миколаєв, вул. Космонавтів,62, при цьому позивач не надав суду доказів щодо оформлення прав користування щодо земельної ділянки за вказаною адресою.

Отже, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належним йому на праві власності нежитловим приміщенням, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2 ст. 5 ПК, обов'язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_1 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

За правилами п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до ст.ст. 193, 194 Земельного кодексу України єдиною державною системою земельно-кадастрових робіт, якою встановлена процедура визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками, є державний земельний кадастр, в якому міститься сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, кількісна та якісна характеристика, розподіл серед власників та землекористувачів. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.286.5 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Державною фіскальною службою України 13.07.2016р. №7388/С/99-95-42-01-14 розяснено, що ставки земельного податку встановлюються органами місцевого самоврядування (сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад) у розмірі не більше 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому нормативна грошова оцінка земельної ділянки індексується на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, розрахований відповідно до пункту 289.2 статті 289 Кодексу станом на 1 січня поточного року.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок по земельному податку був проведений відповідачем у системі «Податковий блок» згідно нормативно грошової оцінки земельної ділянки за 1кв.м. у 2012 році грошова оцінка склала 1351грн, з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2015рік - 1,249 та 2016р. - 1,433 складає 2419,25грн. за 1кв.м. Розрахунок: 2419,25х46,5кв.м. (площа ділянки) х 1% = 1124,95грн.

При цьому, на запити суду першої та апеляційної інстанції відповідачем не надана інформація про нормативну грошову оцінку та розрахунок суми земельного податку з урахуванням нормативно грошової оцінки земельної ділянки та коефіцієнту індексації, визначеного позивачу у податковому повідомленні рішенні.

Крім того, на вимогу Одеського апеляційного адміністративного суду Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надало до суду повідомлення від 24.10.2017р., згідно якого базова вартість 1кв.м. по вул.Космонавтів, 62 в м. Миколаєві складає 175,69кв.м., коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки станом на 1.01.2016р. складає -1,7898. Однак, відсутня інформація щодо коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки, категорії земель та цільового призначення, тому надати нормативно грошову оцінку 1кв.м. не є можливим.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності та скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, суд першої інстанції, при вирішенні справи, правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального, процесуального права не допустив, тому в порядку ст.200 КАС України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія