Справа № 820/2754/17
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р.Справа № 820/2754/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2017р. по справі № 820/2754/17

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна фірма "ФАРМАКОМ"

про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та накладення арешту на кошти,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВТФ "Фармаком" (далі - відповідач), в якому просив суд: підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю ВТФ "Фармаком", застосованого на підставі рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Харківській області від 30.06.2017 р.; накласти арешт на кошти, які перебувають на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю ВТФ "Фармаком", відкритих в банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 19.06.2017 р. позивачем було видано наказ № 2658, яким наказано провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ ВТК Фармаком (податковий номер 30590731) з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо визначення сум податкового кредиту, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ - червень - серпень 2016 року податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ Стандарт Еволюшн Плюс (податковий номер 40336085) на суму 1178624,0 грн, за звітний період декларування ПДВ - липень - серпень 2016 року податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ Кенмор (податковий номер 40476769) на суму 514140,0 грн, за звітний період декларування ПДВ - січень 2017 року податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ Альтаріус (податковий номер 40673398) на суму 256480,00 грн, за звітний період декларування ПДВ - лютий 2017 року податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ Айс-ден (податковий номер 40673722) на суму 145872,00 грн, за звітний період декларування ПДВ - лютий 2017 року податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ Соцбудтранс (податковий номер 40259582) на суму 59120,00 грн та податкового зобовязання по ланцюгу постачання. Документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ ВТК Фармаком (податковий номер 30590731) провести з 20.06.2017 тривалістю 5 робочих днів.

Вказаний наказ позивачем було видано на підставі пункту 41.1 статті 41, п.61.1, 61.2 статті 61, п.п.62.1.3 п.62.1 статті 62, п.п.75.1.2 п. 75.1 статті 75, п.75.1 статті 75, п.п.78.1.1, 78.1.4 п.78.1 статті 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України з огляду на ненадання ТОВ ВТК Фармаком у запитуваному обсязі пояснень та їх документального підтвердження на обов'язкові письмові запити ГУ ДФС у Харківської області від 11.01.2017 р. №115/10/20-40-14-07-16, від 28.02.2017 р. №1649/10/20-40-14-07-16, від 28.03.2017 № 3049/10/20-40-14-05-14, від 11.05.2017р. №4928/10/20-40-14-21-16, від 18.05.2017р. №5481/10/20-40-14-21-16 протягом пятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, отриманням податкової інформації, що свідчить на думку контролюючого органу, про порушення платником податків валютного, податкового та іншого законодавства.

Посадовим особам позивача було виписані направлення на перевірку від 20.06.2017 р. № 4162 та № 4163 та 20.06.2017 р. останніми було здійснено вихід на адресу ТОВ ВТК Фармаком м. Харків, вул. Юр'ївська, 17 де було пред'явлено уповноваженому представнику відповідача вищевказані направлення та наказ.

У свою чергу, відповідачем було відмовлено у допуску уповноважених осіб контролюючого органу до перевірки, про що ними було складено відповідний акт від 20.06.2017 р. № 1212/20-40-14-21-07.

30 червня 2017 року, звязку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки, заступником начальника Головного управління ДФС у Харківській області прийнято рішення № 8381/10/20-40-14-21-16 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким було вирішено: 1. застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ ВТК Фармаком за адресою м. Харків, вул. Юр'ївська, 17; 2. надіслати рішення з вимогою тимчасового зупинення відчуження майна ТОВ ВТК Фармаком.

У свою чергу, ТОВ ВТК Фармаком, не погодившись з наказом ГУ ДФС у Харківській області від 19.06.2017 р. № 2658, подало 26.06.2017 р. до Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву про його скасування ( а.с. 91-99).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 р. було відкрито провадження по справі № 820/2654/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна фірма "ФАРМАКОМ" до Головного управління ДФС у Харківській області, Головного державного ревізора - інспектора відділу аудиту платників території обслуговування Київської ОДПІ м.Харкова управління аудиту ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_1, Головного державного ревізора - інспектора відділу аудиту платників території обслуговування Київської ОДПІ м.Харкова управління аудиту ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 19.06.2017 р. № 2658 (а.с.100).

Позивач не звертався до Харківського окружного адміністративного суду в порядку ст. 183-3 КАС України з поданням про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю ВТФ "Фармаком", застосованого на підставі рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Харківській області від 30.06.2017 р. Вказана обставина не заперечувалась сторонами.

Провадження по справі № 820/2654/17 наразі триває.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки рішення рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Харківській області від 30.06.2017 р. про застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ ВТК Фармаком не підтверджено судом протягом 96 годин, тобто фактично припинило свою дію.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

За змістом п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно з абз. 5 п.81.1 ст.81 ПК України непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відповідно до абз. 6 п.81.1 ст.81 ПК України відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Згідно пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Пунктом 94.4 ст. 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Законність вимоги щодо арешту коштів на рахунках платника податку на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України пов'язана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків.

Відповідно до положень пунктів 94.4 - 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення. Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків , яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Положеннями даної статті поняття "умовного арешту майна" визначено як обмеження реалізації платника податків прав власності на відповідне майно.

З аналізу положень вказаної статті також випливає, що накладенню умовного арешту майна передує обов'язок попереднього отримання відповідного дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном.

У свою чергу, відповідний дозвіл на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном видається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу тільки за наявності висновку податкового керуючого, який буде свідчити та підтвердить, що здійснення платником податків окремої операції не зможе призвести до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Колегія суддів зазначає, що пп. 94.19.1 п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України передбачено припинення адміністративного арешту майна платника податків у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Отже, враховуючи вимоги ст. 94 ПК України, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування, а тому застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно з п. 94.2 ст. 94 ПК України.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем як підставу для винесення рішення та накладення адміністративного арешту майна зазначено про відмову платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення у відношенні нього документальної перевірки.

Разом з тим, матеріали адміністративної справи не містять та представником позивача не надано відповідних копій дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном, разом з відповідним висновком податкового керуючого, що здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення, лише на підставі яких, в силу положень ст. 94 ПК України, посадові особи мають право застосовувати умовний адміністративний арешт майна платника податків.

З позовом про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю ВТФ "Фармаком", застосованого на підставі рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Харківській області від 30.06.2017 р. позивач в порядку ст. 183-3 КАС України не звертався, що не заперечувалось сторонами по справі.

Натомість із зазначеним ГУ ДФС в Харківській області звернулось у загальному порядку 30.06.2017 р., отже, у суду були відсутні підстави для застосування скорочених строків розгляду, передбачених ст. 183-3 КАС України, а тому, було застосовано загальні процесуальні строки, передбачені КАС України, в рамках розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 03.07.2017 р. вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків - 5 днів з моменту отримання ухвали.

Позивачем 06.07.2017 отримано вказану ухвалу та подано на неї апеляційну скаргу (станом на час розгляд справи, у суду відсутні відомості щодо прийняття Харківським апеляційним адміністративним судом будь - якого рішення в порядку ст.189 КАС України на стадії прийняття апеляційної скарги).

Водночас, позивач, подавши на вказану ухвалу суду апеляційну скаргу, також 11.07.2017 р. виконав її вимоги, зважаючи на що, ухвалою суду від 12.07.2017 р. було відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні 01.08.2017 р.

Поряд з цим, 01.08.2017 р. судом було винесено ухвалу про відкладення розгляду даної справи на 07.08.2017 р. за клопотанням представника позивача стосовно надання часу для ознайомлення з запереченнями відповідача на позов.

Враховуючи викладене, фактично, розгляд даної справи здійснювався вже після спливу 96 годин на підтвердження обґрунтованості накладення арешту.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що така ситуація склалась за подання початково позивачем даного позову в загальному порядку та з порушенням вимог ст. 106 КАС України.

Тобто, позивачем, у даному випадку було невірно обрано спосіб захисту своїх прав, враховуючи приписи п.94.10 статті 94 ПК України у поєднанні з нормами КАС України, щодо скорочених строків розгляду даної категорії справ, оскільки, у тому випадку, коли б позивач звернувся до суду з відповідним поданням про підтвердження обґрунтованості адмінарешту майна відповідача в порядку ст. 183-3 КАС України, у разі невідповідності подання ч.3 ст. 183-3 КАС України, судом, застосовуючи водночас приписи ч.4 зазначеної статті було б надано строк для усунення недоліків подання не більше 24 години, а у разі відкриття провадження у справі за поданням - прийнято постанову у строк, що не перевищував 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.

Таким чином, на час розгляду справи, рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна відповідача фактично припинило свою дію, у зв'язку із спливом 96 годин для визнання арешту обґрунтованим.

Враховуючи те, що арешт майна платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю ВТФ "Фармаком", застосованого на підставі рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Харківській області від 30.06.2017 р., не підтверджено судом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування арешту коштів на рахунках відповідача, оскільки такий арешт є складовою загального арешту майна.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2017р. по справі № 820/2754/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлений 27.10.2017 р.