Справа № 487/1454/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 487/1454/17

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Щербина С.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі відповідач,Управління), в якому, з урахуванням уточнень позовної заяви, просив визнати протиправним рішення відповідача № 70/3 від 09.09.2016 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти через відсутність необхідного спеціального стажу. Також позивач просив зобов'язати Управління зарахувати до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи з 01.10.1989 року по 30.11.1990 року, з 01.09.1991 року по 04.02.1996 року, з 01.09.1999 року по 07.02.2005 року на посаді завідуючого стоматологічного відділення Миколаївського медичного училища, нарахувати та виплатити йому пенсію за вислугу років, відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 10.06.2016 року.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Миколаєва Миколаївської області в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи з 01.10.1989 року по 30.11.1990 року, з 01.09.1991 року по 04.02.1996 року, з 01.09.1999 року по 07.02.2005 року на посаді завідуючого відділення в Миколаївському медичному училищі (з 01.10.2002 року перейменоване в Миколаївський базовий медичний коледж).

Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України м. Миколаєва Миколаївської області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи з 01.10.1989 року по 30.11.1990 року, з 01.09.1991 року по 04.02.1996 року, з 01.09.1999 року по 07.02.2005 року на посаді завідуючого відділення в Миколаївському медичному училищі (з 01.10.2002 року перейменоване в Миколаївський базовий медичний коледж) та призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 10.06.2016 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі, Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 у 1987 році закінчив Одеський медичний інститут ім.. ОСОБА_2 і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Стоматологія» та здобув кваліфікацію лікар - стоматолог.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 працював: з 01.08.1987 року по 23.07.1988 року - дитяча стоматологічна поліклініка, лікар - стоматолог - інтерн; з 01.08.1988 року по 02.09.1989 року - Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер, лікар - стоматолог; з 02.09.1989 року по 30.09.1989 року - Миколаївське медичне училище, лікар - викладач; з 01.10.1989 року по 30.11.1990 року - Миколаївське медичне училище, завідуючий (стоматологічним) відділенням зуботехнічним; з 01.12.1990 року по 31.08.1991 року - Миколаївське медичне училище, лікар - викладач; з 01.09.1991 року по 04.02.1996 року - Миколаївське медичне училище, завідуючий відділенням «стоматологія ортопедична»; з 05.02.1996 року по 31.08.1999 року - Миколаївське медичне училище, викладач; з 01.09.1999 року по 07.02.2005 року - Миколаївське медичне училище (з 01.10.2002 року перейменоване в Миколаївський базовий медичний коледж), завідуючий відділенням «Стоматологія ортопедична»; з 08.02.2005 року по 01.10.2015 року - Миколаївський базовий медичний коледж, викладач.

10 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти.

Рішенням УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва від 09.09.2016 року №70/3 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти через відсутність необхідного спеціального стажу роботи. Згідно з вказаним рішенням період роботи ОСОБА_1: з 01.10.1989 по 30.11.1990 р.р., з 01.09.1991 по 04.02.1996р.р., з 01.09.1999 по 07.02.2005р.р. в Миколаївському медичному училищі на посадах завідувача стоматологічним відділенням (зуботехнічним) та завідувача відділенням «стоматологія ортопедична» не було зараховано до спеціального стажу роботи, оскільки назва цих посад відсутня у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі Перелік №909).

Таким чином, цим рішенням встановлено, що спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 18 років 2 місяці 16 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.

В подальшому, за результатами повторного перегляду документів ОСОБА_1, відповідачем було прийнято Рішення від 16.06.2017 року №44/1 про внесення змін до Рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років від 09.09.2016 року № 70/3.

Рішенням №44/1 з тих самих підстав що і в попередньому рішенні №70/3 позивачу не зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 01.10.1989 по 30.11.1990, з 01.09.1991 по 04.02.1996р.р., з 01.09.1999 по 07.02.2005р.р., крім того, зазначено, що періоди роботи з 02.09.1989 по 30.09.1989р.р. і з 01.12.1990 по 31.08.1991р.р. можливо зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788, за умови внесення адміністрацією коледжу змін до трудової книжки, оскільки записи у трудовій книжці не відповідають відповідним наказам.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до підпункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: е) працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 909 від 01.11.1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено у Вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах - директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Нормами п. 6 ст. 25 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що технікум (училище) - вищий навчальний заклад першого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації за кількома спорідненими спеціальностями, і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про вищу освіту» структурними підрозділами вищого навчального закладу першого та другого рівнів акредитації є відділення і предметні (циклові) комісії. Відділення - структурний підрозділ, що об'єднує навчальні групи з однієї або кількох спеціальностей, методичні, навчально-виробничі та інші підрозділи. Відділення створюється рішенням керівника вищого навчального закладу, якщо на ньому навчається не менше ніж 150 студентів. Завідуючий відділенням призначається на посаду керівником вищого навчального закладу з числа педагогічних працівників, які мають повну вищу освіту і досвід навчально-методичної роботи.

Частина 2 статті 33 зазначеного Закону передбачає, що завідуючий відділенням забезпечує організацію навчально-виховного процесу, виконання навчальних планів і програм, здійснює контроль за якістю викладання навчальних предметів, навчально-методичною діяльністю викладачів.

Згідно зі ст. 47 Закону України «Про вищу освіту» педагогічні працівники - особи, які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах першого і другого рівнів акредитації професійно займаються педагогічною діяльністю.

Частиною 2 статті 48 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що основними посадами педагогічних працівників вищих навчальних закладів першого і другого рівнів акредитації є: викладач; старший викладач; голова предметної (циклової) комісії; завідуючий відділенням; заступник директора; директор.

Одночасно у Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №963 від 14.06.2000р., посада завідувача відділенням навчального закладу відносить до педагогічних.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених наказом № 58 від 29.07.1993 Міністерства Праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства Соціального захисту населення України із наступними змінами та доповненнями, записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Відповідно до «Класифікатора професій» ДК 003-95, затвердженого наказом Держстандарту України від 27.07.1995 № 257 позивач має професійну назву роботи «Завідуючий відділенням» (код класифікатора 1229.7 21985) і не містить подвійної професійної назви роботи «завідуючий відділенням - викладач».

Також, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Матеріалами справи встановлено, що позивач мав щорічне педагогічне навантаження, яке надавалось у період перебування на посаді завідувача відділенням за навчальні роки в кількості годин: 1989 - 1990 н.р. - 354 годин; 1990-1991 н.р. - 926 годин, 1991-1992 н.р. - 600 годин, 1992-1993 н.р. - 910 годин, 1993-1994 н.р. - 1074 години, 1994-1995 н.р. - 1034 години, 1995-1996 н.р. - 994 години, 1999-2000 н.р. - 832 години, 2000-2001 н.р. - 820 годин, 2001-2002 н.р. - 854 години, 2002-2003 н.р. 1022 години, 2003-2004 н.р. - 1156 годин, 2004-2005 н.р. - 1068 годин, що підтверджується відповідною довідкою директора Миколаївського базового медичного коледжу від 11.06.2015 року вих. №11/366 (а.с.4).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач, ОСОБА_1, працюючи в Миколаївському медичному училищі, (Миколаївський базовий медичний коледж) на посаді завідувача стоматологічного відділення (зуботехнічним) та завідувача відділення «стоматологія ортопедична», також був викладачем та мав щорічне педагогічне навантаження, що знайшло своє документальне підтвердження, то він має право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Постанови Кабінету Міністрів України №909 від 01.11.1993р. «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає що, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не містять посилань на конкретні обставини чи факти, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: