Справа № 357/4985/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/4985/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ярмола О.Я.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Аліменка В.О., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області (далі - відповідач-1), виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області (далі - відповідач-2), Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-3), Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-4), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:

- визнати протиправною відмову УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області щодо встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачі відповідного посвідчення;

- зобов'язати УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи позивача для встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язати виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області протягом місяця внести подання до КОДА для встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язати КОДА розглянути документи позивача та зазначене подання про встановлення їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати відповідне посвідчення за зразком, встановленим Порядком, затвердженим постановою КМУ від 20.01.1997 р. № 51.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач - Департамент соціального захисту населення КОДА подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.11.1996 р. позивачу Київської обласною державною адміністрацією було видано посвідчення серії НОМЕР_1, яке підтверджує її статус як особи, що постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 06.03.2017 р. № 2588 у позивача виявлено захворювання, пов'язане з випливом аварії на ЧАЕС.

22.03.2017 р. позивачу довічно встановлено 2-у групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з випливом аварії на ЧАЕС (довідка до акту огляду МСЕК від 22.03.2017 р. серії АВ № 0769428).

У зв'язку з цим позивач звернулася до УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області із заявою про видачу їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та відповідним пакетом документів.

Листом від 10.04.2017 р. № 2214 УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області повідомило позивача про відсутність правових підстав для встановлення їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати відповідне посвідчення.

Позивач, вважаючи протиправною відмову УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області у встановленні їй відповідного статусу та видачі посвідчення, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачу відповідного посвідчення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ), Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою КМУ від 20.01.1997 р. № 51 (далі - Порядок № 51).

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У Преамбулі Закону № 796-ХІІ закріплено, що він визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно зі ст. 1 Закон № 796-ХІІ спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

У п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини й статті 11 Закону № 796-XII визначено, що особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 796-XII причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 13 Закону № 796-XII держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У ст. 14 Закону № 796-XII передбачено, що інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать до категорії 1.

Відповідно до п.п. 2, 10 Порядку № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Видача посвідчень потерпілим від Чорнобильської катастрофи, провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Системний аналіз викладених законодавчих норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для надання статусу особи, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є одночасна сукупність наступних умов: 1) така особа є потерпілою від Чорнобильської катастрофи в розумінні ст. 11 Закону № 796-ХІІ; 2) їй встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року по справі № 823/71/15.

При цьому, до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи у розумінні ст. 11 Закону № 796-ХІІ, зокрема належать особи, яким надано статус громадянина, що постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Разом з тим, слід враховувати, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру видачі посвідчення особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, яка складається із сукупності наступних етапів: 1) звернення особи із заявою та відповідними документами до органу соціального захисту населення відповідного місцевого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за місцем проживання; 2) складання та направлення таким органом подання до облдержадміністрації; 3) розгляд облдержадміністрацією зазначеного подання та видача посвідчення.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач має статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії, який підтверджується виданим їй 26.11.1996 р. безстроковим посвідченням, що ніким не скасовано і є дійсним /Т.1 а.с.9/, 22.03.2015 р. їй встановлено інвалідність 2-ї групи внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС /Т.1 а.с.7/, і нею надано всі необхідні документи для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що листом від 10.04.2017 р. № 2214 УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області повідомила позивача про відмову у встановленні їй статусу особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, категорії 1 та видачу відповідного посвідчення /Т.1 а.с.10/, тим самим перевищивши свої повноваження, оскільки вирішення даного питання належить до дискреції КОДА, а не УСЗН.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2017 р. по справі № 279/4992/16-а.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає протиправною відмову УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області у встановленні позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, і видачі їй відповідного посвідчення та обґрунтованими позовні вимоги про зобов'язання УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області прийняти в позивача документи для встановлення вказаного статусу та зобов'язання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області внести відповідне подання до КОДА.

При цьому, доводи апелянта про те, що на теперішній час законодавством не передбачено такого поняття як зона посиленого радіоекологічного контролю, а тому, на його думку, посвідчення позивача 1996 року втратило чинність, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Так, дійсно 01.01.2015 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким статтю 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було виключено, а також виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Разом з тим, саме по собі виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє осіб, яким раніше були видані посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу і не спростовує факту проживання/роботи/навчання особи протягом, встановленого законом, проміжку часу, на території раніше віднесеній до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» також не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

Більш того, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній після 01 січня 2015 року, передбачає надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, певних пільг та компенсацій. Зокрема, ст.ст. 51 та 56 вказаного Закону передбачають надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби).

Тож, оскільки вищевказаний статус позивач набула за законодавством, чинним на дату видачі їй відповідного посвідчення, тобто станом на 1996 рік вона вже проживала/працювала відповідний термін на території зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували визнання її посвідчення недійсним та/або анулювання й тощо, тому невизнання за позивачем раніше набутого правового статусу є звуженням кола її соціальних прав, що суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Водночас, у рішенні від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 Конституційний Суд України роз'яснив, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення вищезазначених позовних вимог та вважає, що оскаржувана постанова суду в цій частині ухвалена за повно встановлених обставин справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 200 КАС України підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, перевіряючи рішення суду першої інстанції в іншій частині, у межах апеляційної скарги, як того вимагає ч. 1 ст. 195 КАС України, а саме щодо задоволення решти позовних вимог стосовно зобов'язання КОДА розглянути документи та подання щодо встановлення позивачу відповідного статусу і видати їй посвідчення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у відповідності до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У свою чергу, захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, а позивачу при зверненні до суду із позовом до суб'єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства слід довести попереднє виникнення між сторонами у справі публічно-правових відносин та порушення своїх прав.

Водночас, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи не вбачається, що на час вирішення даної справи КОДА було будь-яким чином порушено права позивача, зокрема, відмовлено у вирішенні питання про видачу позивачу посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, з огляду на що колегія суддів вважає такі позовні вимоги передчасними і такими, що на теперішній час задоволенню не підлягають.

З огляду на це, колегія суддів приймає до уваги та враховує доводи апелянта щодо відсутності наразі спору безпосередньо між позивачем і КОДА та вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення щодо вказаних позовних вимог, судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права та неправильно вирішено спірні правовідносини, що у відповідності до ст. 202 КАС України, обумовлює наявність правових підстав для його скасування в цій чатсині.

Отже, апеляційна скарга Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації підлягає задоволенню частково, постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Київської обласної державної адміністрації розглянути документи ОСОБА_3 та подання про встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати відповідне посвідчення за зразком, встановленим Порядком, затвердженим постановою КМУ від 20.01.1997 р. № 51 - скасуванню, а адміністративний позов в цій частині позовних вимог - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Київської обласної державної адміністрації розглянути документи ОСОБА_3 та подання про встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати відповідне посвідчення за зразком, встановленим Порядком, затвердженим постановою КМУ від 20.01.1997 р. № 51 - скасувати, а адміністративний позов в цій частині позовних вимог - залишити без задоволення.

В іншій частині постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 25 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: