Справа № 199/7120/15-а (2-а/199/145/15)
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Київ К/800/20970/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Заїки М.М.,

Пасічник С.С.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську (далі - Управління ПФУ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання до вчинення певних дій,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила: визнати протиправними дії щодо відмови в призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання; скасувати рішення №41 від 4 вересня 2015 року з 26 серпня 2015 року; зобов'язати здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 26 серпня 2015 року із розрахунку 82% від грошового утримання судді в розмірі 26 808,82 гривень на підставі довідки апеляційного суду № 07-374-С від 28 серпня 2015 року про заробітну плату.

В обґрунтування позову зазначила, що має всі правові підстави на довічне грошове утримання судді у відставці в розмірах і порядку, передбаченому Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» в редакції на момент подання заяви про вихід у відставку і таке право не може бути звужено.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління ПФУ щодо відмови в призначенні і виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України Управління ПФУ №41 від 4 вересня 2015 року щодо відмови позивачу в призначенні довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов'язано Управління ПФУ нарахувати з 26 серпня 2015 року позивачу довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 70 % грошового утримання судді з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді, а також виплату позивачу починаючи з 26 серпня 2015 року нарахованого довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вже виплачених сум пенсії за віком. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач оскаржила їх в касаційному порядку. У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині зобов'язання нарахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 70% та ухвалити в цій частині нове - про задоволення позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що з грудня 1993 року ОСОБА_4 працювала суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, з 15 березня 2001 року постановою Верховної Ради України від 25 березня 2001 року № 2297-ІІІ обрана на посаду судді Апеляційного суду Дніпропетровської області безстроково.

21 березня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Вищої ради юстиції та Верховної Ради України із заявами про відставку на підставі пункту 9 частини п'ятої статті 126, 131 Конституції України та статті 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

18 червня 2015 року Вищою радою юстиції прийнято рішення №40/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку».

16 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято постанову №636-VIII «Про звільнення суддів», якою відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку, зокрема, звільнено з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Кіктенко Л.М.

Наказом Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 № 165/к ОСОБА_4 на підставі постанови Верховної Ради України від 16 липня 2015 №636-VІІІ, відраховано із складу суддів апеляційного суду з 25 серпня 2015 року.

ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 3 червня 2004 року.

Відповідно до подання Апеляційного суду Дніпропетровської області №4.1.03-297/15, стаж роботи судді позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 21 рік 08 місяців 21 день.

26 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до відповідача із заявою, поданням Апеляційного суду Дніпропетровської області та документами про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до статті 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України Управління ПФУ від 4 вересня 2015 року № 41 ОСОБА_4 відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до статті 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» з тих підстав, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених вказаним законом, не призначаються.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позов виходив з того, що право на відставку позивачем реалізовано 21 березня 2014 року, до набрання чинності Законом України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а тому до спірних відносин підлягає застосуванню положення частини третьої статті 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» в редакції чинній на час досягнення позивачем 65 річного віку - 2 червня 2014 року.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та, ухвалюючи нову постанову про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, що реалізація права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання пов'язана з набуттям статусу судді у відставці, а тому застосуванню підлягають норми законодавства України чинні на час набуття статусу судді у відставці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на таке.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, згідно з якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події (факту) застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

На момент виникнення спірних правовідносин, тобто на час звільнення позивача питання призначення зазначених виплат визначалося законами України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ), від 2 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII).

Відповідно до частини другої та третьої статті 141 Закону № 2453-VІ (в редакції Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII) суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Виходячи з положень зазначеної норми, розмір щомісячного довічного грошового утримання при досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Згідно із пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Положення пункту 5 розділу ІІІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці).

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що право позивача на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виникло з моменту прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді - 16 липня 2015 року, а тому суд першої інстанції помилково пов'язував обов'язок Управління ПФУ призначити та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на умовах законодавства чинного на час досягнення позивачем 65 річного віку.

За таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано скасував постанову суду першої інстанції як таку, що ухвалена з порушенням норм як матеріального права, та відмовив ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У зв'язку з тим, що касаційна скарга не містить доводів, котрі спростовують правильність висновків апеляційного суду, зміст оскарженого рішення також не дає підстав для висновку, що апеляційним судом порушено норми матеріального чи процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, якщо визнає, що при його ухваленні суд не порушив норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 222, 224, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

М.М. Заїка

С.С. Пасічник