Справа № 816/1889/16
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р.Справа № 816/1889/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2017р. по справі № 816/1889/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтно-механічний завод"

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

20.10.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтно-механічний завод" (надалі - позивач, ТОВ "Полтавський ремонтно-механічний завод") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області (надалі - відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови № 16-01-201/786-139 від 26.09.2016 про накладення штрафу за порушення у сфері держпраці.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що вважає постанову протиправною, оскільки державним інспектором під час перевірки не були належним чином перевірені документи про прийняття на роботу, наявність кваліфікацій у працівників та їх освіта, які є які є характеристикою кваліфікації працівника. Зазначив, що посадовий оклад бухгалтера ОСОБА_1, маляра ОСОБА_2 визначений згідно з законодавством виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 1450 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтно-механічний завод" до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволено . Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу № 16-01-201/786-139 від 26.09.2016 про накладення штрафу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління Держпраці у Полтавській області подало апеляційну скаргу в якій зазначають, що зазначена постанова прийнята з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права . Зазначають, що Управління Держпраці у Полтавській області не подавало клопотання про розгляд справи за відсутності представника Управління, отже справа повинна бути розглянута в відкритому судовому засіданні. Проте, в порушення норми сг. 122 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим Управління не скористалось своїм правом відстояти свою правову позицію стосовно правомірного притягнення до відповідальності ТОВ «Полтавський ремонтно-механічний завод», а також надати пояснення по справі та щодо розподілення судових витрат. Також в оскаржуваній постанові суддею постановлено: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області () на користь ТОВ «Полтавський ремонтно-механічний завод» (код ЄДРПОУ З і 966932) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 гри.» Оскільки Управління було позбавлено можливості прийняти участь у судовому засіданні вважають, що суддею неправомірно стягнуто кошти з Управління. Вказують, що судовий збір повинен бути стягнутий не з бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області, а з Державного бюджету України. Зазначають, що статтею 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Тому висновок суду про те що Управлінням не надано обґрунтованого розрахунку розміру заробітної плати працівникам ТОВ «Полтавський ремонтно-механічний завод» з урахуванням міжкваліфікаційних співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), є таким що су перечить нормам законодавства. Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про оплату праці» норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про пращо України, є мінімальними державними гарантіями. Статтею 95 Кодексу законів про працю України встановлено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Аналізуючи норми абзацу 3 статті 96 Кодексу законів про працю України, частини З статті 6 Закону України «Про оплату праці» формування окладу провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Вказують, що міжкваліфікаційні (міжпосадові) співвідношення розмірів тарифних ставок (посадових окладів) установлюють підприємства в колективному договорі або іншому локальному документі підприємства самостійно залежно від складності робіт, організаційно- правового рівня посади, функцій, що їх виконує підрозділ, у якому працює той чи той працівник, й інших умов праці. Таким чином, оплата праці на рівні мінімальної заробітної плати допустима тільки для простої некваліфікованої праці. Назви таких професій передбачені розділом 9 Класифікатора професій «Найпростіші професії». Кваліфікація це наявність підготовки, професійних знань, навичок та досвіду, які дають можливість особі належним чином проводити певні дії. Підсумовуючи викладене, посилання позивача на те що бухгалтер ОСОБА_1 має педагогічну освіту і не має ні кваліфікації, ні категорії бухгалтера, а маляр ОСОБА_2 також не має ні кваліфікації, ні категорії, ні відповідної освіти, не можна брати до уваги, оскільки до професій «бухгалтер» і «маляр» виставляються певні вимоги, які передбачають певні знання в цих сферах, вміння, навики, тощо. Тому при встановленні розмірів оплати праці бухгалтеру, маляру необхідно дотримуватись міжкваліфікаційних співвідношень, отже розмір оплати праці повинен бути вище за мінімальний. На підставі вищевикладеного просять скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 в адміністративній справі № 816/1889/16 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтно-механічний завод» до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача , перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 05.09.2016 № 124П "Про проведення позапланових перевірок" наказано здійснити проведення позапланових перевірок згідно з додатком, у якому, зокрема значиться ТОВ "Полтавський ремонтно-механічний завод" (а.с. 39).

У період із 06.09.2016 по 13.09.2016 головним державним інспектором Управління Держпраці у Полтавській області на підставі наказу від 05.09.2016 № 124П та направлення на проведення перевірки суб'єкта господарювання № 1190 проведено перевірку додержання ТОВ "Полтавський ремонтно-механічний завод" законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт від 13.09.2016 № 16-01-201/786 (а.с. 42-52).

Під час перевірки виявлено порушення ТОВ "Полтавський ремонтно-механічний завод" статті 96 КЗпП та частини третьої статті 6 Закону України "Про оплату праці", а саме: за червень-серпень 2016 року оплата праці бухгалтера ОСОБА_1, маляра ОСОБА_2 проводилась виходячи із встановленого посадового окладу, без урахування міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

26.09.2016 начальником Управління Держпраці у Полтавській області на підставі акта перевірки від 13.09.2016 № 16-01-201/786 видано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 16-01-201/786-139, якою на позивача на підставі статті 265 КЗпП накладено штраф у розмірі 29000 грн. (а.с. 8).

Позивач не погодився із вказаною постановою та оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не дотримання позивачем міжкваліфікаційних співвідношень розмірів посадових окладів при нарахуванні заробітної плати бухгалтера ОСОБА_1, маляра ОСОБА_2 не підтверджується належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову , виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон №877-V).

Так, приписами статті 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

В силу положень підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Відповідно до пункту 7 Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Управління Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, а відтак має повноваження здійснювати державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю.

Постановою начальника Управління Держпраці у Полтавській області від 26.09.2016 року № 16-01-201/786-139 на підставі абзацу 4 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 29000,00 грн. (а.с. 8).

Вказана постанова ґрунтується на висновках відповідача про порушення позивачем діючого законодавства про оплату праці, що виявилося у нарахуванні позивачем бухгалтеру ОСОБА_1, та маляру ОСОБА_2 заробітної плати з розрахунку мінімальної заробітної плати (посадового окладу) -1450 грн. та неврахуванні при цьому кваліфікаційних вимог (міжпосадових співвідношень) розмірів тарифних ставок (посадових окладів), що тягне за собою відповідальність передбачену абзацом четвертим частини другої статті 265 КЗпП України.

Проте, колегія суддів з такими висновками відповідача не погоджується, виходячи з наступного.

Абзацом четвертим частини другої статті 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, відповідальність для фізичних осіб - підприємців за приписами абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України настає у разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР, норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про оплату праці" норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Отже, колегія суддів зазначає, що мінімальні державні гарантії передбачені Законом України "Про оплату праці" та Кодексом законів про працю України.

Згідно з приписами статті 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Отже, мінімальна заробітна плата є мінімальною державною соціальною гарантією за недотримання виплати якої настає відповідальність передбачена абзацом четвертим частини другої статті 265 КЗпП України.

Відповідачем прийнято оскаржуване рішення про застосування до позивача такого виду адміністративно-господарських санкцій, як штрафні санкції, виключно з підстав недотримання позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці під час здійснення розрахунку заробітної плати бухгалтера ОСОБА_1, маляра ОСОБА_2

Відповідно до частини третьої статті 96 КЗпП формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно із статтею 6 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники).

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно з пунктом 1.1 трудового договору від 01.01.2016, укладеного між ТОВ "Полтавський ремонтно-механічний завод" та ОСОБА_1, останню прийнято на роботу бухгалтером (а.с. 151-153).

Відповідно до пункту 6.1 вказаного трудового договору розмір заробітної плати визначається за згодою сторін і складає 1378,00 грн.

Згідно з класифікатором професій ДК 003-2010 посада бухгалтера за класифікацією професій відноситься до розділу 3 (фахівці). До цього розділу належать професії, що вимагають знань в одній чи більше галузях природознавчих, технічних і гуманітарних наук.

Згідно з пунктом 1.1 трудового договору від 01.01.2016, укладеного між ТОВ "Полтавський ремонтно-механічний завод" та ОСОБА_2, останнього прийнято на роботу малярем (а.с. 148-150).

Відповідно до пункту 6.1 вказаного трудового договору розмір заробітної плати визначається за згодою сторін і складає 1378,00 грн.

Згідно з класифікатором професій ДК 003-2010 посада маляр за класифікацією професій відноситься до розділу 7 (кваліфіковані робітники з інструментом). До цього розділу належать професії, що передбачають знання, необхідні для вибирання способів використання матеріалів та інструментів, визначення стадій робочого процесу, характеристик та призначення кінцевої продукції.

Отже, при встановленні розміру оплати праці бухгалтера та маляра необхідно дотримуватись міжкваліфікаційних співвідношень.

Однак з урахуванням специфіки роботи підприємства заробітна плата не обов'язково повинна різнитися, оскільки ст. 6 Закону України " Про оплату праці" встановлені і інші критерії визначення розмірів заробітної плати.

Як вбачається із книги нарахування заробітної плати за 2016 рік, табелів обліку відпрацьованого робочого часу за червень-серпень 2016 року, платіжних відомостей за червень-серпень 2016 року (а.с. 114-147) заробітна плата бухгалтера ОСОБА_1 та маляра ОСОБА_2 виплачувалась на рівні та з розрахунку мінімальної заробітної плати без урахування міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно з пп. 8 п.1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня-1378 гривень, з 1 травня-1450 гривень, з 1 грудня-1600 гривень.

Враховуючи, що нарахування заробітної плати бухгалтера ОСОБА_1 та маляра ОСОБА_2 проводилося позивачем з розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» у розмірі 1450 грн, то колегія суддів приходить до висновку про дотримання позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці бухгалтера ОСОБА_1 та маляра ОСОБА_2

З огляду на те, що позивачем було дотримано мінімальні державні гарантії в оплаті праці бухгалтера ОСОБА_1 та маляра ОСОБА_2 , то колегія суддів зазначає про відсутність підстав для покладення на позивача відповідальності передбаченої приписами абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та скасування постанови Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26.09.2016 № 16-01-201/786-139.

Щодо стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтно-механічний завод" судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1378 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області , колегія суддів зазначає наступне.

Посилання відповідача на положення п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" в даному випадку є безпідставними, оскільки зазначений пункт передбачає звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову, апеляційної чи касаційної скарг, та не регулює розподіл судових витрат при ухваленні рішення.

В свою чергу, зазначений розподіл судових витрат чітко визначений ст. 94 КАС України, а саме ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивачем у справі понесено судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1378,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1413 від 17.10.2016 р.

Враховуючи, що судове рішення ухвалено на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, то відповідно до приписів ст. 94 КАС України, суд першої інстанції вірно дійшов висновку присудити на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області.

Щодо посилань відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Також колегія суддів зазначає, що правом взяти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, відповідач не скористався, про час і місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином.

На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Посилання Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Вищого адміністративного суду України від 29.06.2017 р. по справі № К/800/9262/17, № К/800/7399/17, на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 р. у справі № 823/2084/16 є не обґрунтованим. Дані судові рішення не є рішеннями які підпадають під застосування статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства, та таким що мають преюдиційне значення для вирішення справи

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2017р. по справі № 816/1889/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 27.10.2017 р.