Справа № 539/1158/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р.Справа № 539/1158/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.05.2017р. по справі № 539/1158/17

за позовом ОСОБА_1

до Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги по вагітності та пологах,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні допомоги по вагітності та пологах ОСОБА_1 за листком непрацездатності с АДЕ № 259547 від 16.01.2017 року за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами з 28.01.2017 року по 21.05.2017 року, а також за листками непрацездатності с АДЕ № 368473 від 05.05.2017 року за період додаткової відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами з 22.05.2017 року по 04.06.2017 року.

Зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити допомогу по вагітності та пологах ОСОБА_1 за листком непрацездатності с АДЕ № 259547 від 16.01.2017 року за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами з 28.01.2017 року по 21.05.2017 року та за листком непрацездатності с АДЕ № 368473 від 05.05.2017 року за період додаткової відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами з 22.05.2017 року по 04.06.2017 року.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.05.2017р. по справі № 539/1158/17, прийнятою за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.05.2017р. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач з 02.09.2015 року по 26.01.2017 року здійснювала підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець.

Протягом здійснення підприємницької діяльності вона сплачувала всі необхідні податки та збори, у тому числі єдиний внесок, що не заперечується сторонами у справі.

Позивачка перебувала на обліку як страхувальник - платник страхових внесків у робочому органі Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - Лубенській міжрайонній виконавчій дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

З 16.01.2017 року по даний час позивач перебуває на лікарняному в зв'язку з вагітністю та пологами.

У зв'язку із вагітністю та неможливістю продовжувати підприємницьку діяльність, позивач подала державному реєстратору відповідну реєстраційну картку про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, внаслідок чого 26.01.2017 року внесено запис про припинення її підприємницької діяльності.

Позивач звернулася до відповідача щодо отримання допомоги по вагітності та пологах.

Наказом відповідача № 40 від 18.04.2017 року позивачу призначено допомогу по вагітності та пологах по листку непрацездатності АД № 259547 від 16.01.2017 року за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами з 16.01.2017 року по 21.05.2017 року в сумі 1051 грн 20 коп. за 10 календарних днів; відмовлено в призначенні допомоги по вагітності та пологах по листку непрацездатності с АДЕ № 368473 від 05.04.2017 року за період додаткової відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами з 22.05.2017 року по 04.06.2017 року у зв'язку з відсутністю втраченого доходу через припинення підприємницької діяльності.

Таке рішення відповідача вмотивоване тим, що одержання фізичною особою - підприємцем доходу від підприємницької діяльності, як і втрата цього доходу за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, має місце виключно у період до дня внесення запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Тому допомога по вагітності та пологах, як компенсація втраченого доходу, відповідно до ч.1 ст.25 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» надається до дня внесення такого запису.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що законодавець не ставить питання виплати допомоги в залежності від продовження або припинення здійснення підприємницької діяльності, оскільки така виплата пов'язана з дотриманням умов, передбачених цим законом (зокрема, сплата страхових платежів), до настання страхового випадку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 20 вказаного Закону за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності надаються, зокрема, такий вид матеріального забезпечення як допомога по вагітності та пологах.

Частиною 3 статті 19 Закону визначено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно (займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов"язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду згідно із Законом.

При цьому, у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації матеріальне забезпечення за страховими випадками, які настали до їх ліквідації (реорганізації) виплачується застрахованим особам їх правонаступником, а в разі відсутності правонаступника - робочим органом Фонду за місцем здійснення обліку ліквідованого підприємства, установи, організації як страхувальника (абз. 2 ч. 1 ст. 31 Закону).

Умови надання Фондом матеріального забезпечення застрахованим особам у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що має найманих працівників, та відсутності правонаступника за страховими випадками, які настали до їх ліквідації (реорганізації) врегульовані відповідним Порядком, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 03.04.2012 року № 16, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.2012 року за № 923/21235.

Відповідно до п. 2 Порядку призначення та виплата застрахованим особам матеріального забезпечення здійснюються районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду за місцем обліку ліквідованого підприємства, установи, організації чи припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що має найманих працівників, як страхувальника на підставі наказу керівника робочого органу Фонду (п. 2 Порядку).

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 80) календарних днів після пологів. Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Частиною 1 статті 31 вказаного Закону визначено, що підставою для призначення допомоги по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листом непрацездатності.

Зважаючи на те, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено зменшення виплати тривалості розміру допомоги по вагітності та пологах, а також враховуючи те, що листок непрацездатності позивачки був виданий на 126 календарних днів, суд приходить до висновку, що й розмір допомоги по вагітності та пологах має бути виплачений відповідно до вимог ст. 25 Закону на повну кількість днів, незалежно від дати припинення підприємницької діяльності.

З урахуванням викладеного суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог у частині зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити допомогу у повному обсязі.

Крім того, вказане вище також повністю узгоджується і з вимогами ст. 20 Закону України "Про відпустки" та ст. 179 КЗпП України, відповідно до яких тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та в разі ускладнення пологів). Вона надається повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

В адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.05.2017р. по справі № 539/1158/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 27.10.2017 р.