Справа № 423/1591/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лизенко І.В.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року справа №423/1591/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 18 липня 2017 року у справі № 423/1591/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання до призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зарахування стажу роботи,-

ВСТАНОВИВ :

02 червня 2017 року Представник позивача, діючи в інтересах позивача, звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив: 1) визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області від 19.05.2017 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно ст.14 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві період проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії з 28.06.1987 по 12.05.1989 - до загального та пільгового стажу роботи, роботу гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» з 15.08.1994 по 09.04.1995 та службу на посаді командира 3 взводу 2 Воєнізованого гірничорятувального загону з 14.08.2001 по 31.03.2002 - до стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах, та призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за віком відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 травня 2017 року.

Позов мотивовано тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, однак відповідач протиправно виключив із стажу указані вище періоди, у зв`язку з чим позивачу не вистачило пільгового стажу для призначення пенсії відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 18 липня 2017 року у справі № 423/1591/17 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області від 19.05.2017 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно ст.14 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 .

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії з 28.06.1987 по 12.05.1989 - до загального стажу роботи, роботу гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» з 15.08.1994 по 09.04.1995 - до стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах, службу на посаді командира 3 взводу 2 Воєнізованого гірничорятувального загону з 14.08.2001 по 31.03.2002 - до стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах, та призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 травня 2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач має стаж роботи недостатній для призначення пенсії відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Управлінням правомірно було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 19.05.2017 року.

У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивачем у справі є ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гірське Луганської області (а.с.9-10).

Щодо спірних періодів роботи в трудовій книжці позивача (а.с.6-8) містяться записи про роботу позивача гірничим очисного вибою з повним робочим днем під землею з 15.08.1994 по 09.04.1995 на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» та про службу позивача з 14.08.2001 по 31.03.2002 (і пізніше) на посаді командира 3 взводу 2 Воєнізованого гірничорятувального загону.

Відповідно до записів у військовому квитку позивача (а.с.11-14) позивач був призваний на службу 28 червня 1987 року та демобілізований 12 травня 1982 року.

Згідно з архівними довідками, виданими ДКУРО «Центр зберігання архівних документів в місті Шахти Ростовської області», а також доданою до них копією особової картки працівника за формою Т-2 (а.с.15-19) позивач дійсно був прийнятий на роботу гірничим очисного вибою 15.08.1994 р. на шахту «Алмазна» АТ «Гуковуголь» (наказ №224-к від 16.08.1994 р.) та був звільнений 09.04.1995 р. (наказ №175-к від 11.04.1995 р.), протягом періоду роботи отримував заробітну плату. Відомості про відпустки чи прогули в цих документах відсутні.

Згідно листа року 2-го воєнізованого гірничорятувального загону (а.с.20) відповідно до п. д) ст.3 Закону України Про пенсійне забезпечення» на підставі Постанови Кабінету міністрів України «Про державну воєнізовану гірничорятувальну службу у вугільній промисловості» від 05.11.1992 р. № 608, до 31 березня 2002 організація не здійснювала і не повинна була здійснювати відрахування до пенсійного фонду та фондів соціального страхування, що пояснює відсутність відповідної інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Відповідно до рішення відповідача від 19.05.2017 року (а.с.21-22) позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно ст.14 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з тим, що позивач має лише 23 роки 10 місяців 11 днів підземного стажу, тоді як для призначення пенсії на підставі ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідно мати 25 років стажу. При цьому період проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії з 28.06.1987 по 12.05.1989 не було зараховано до загального та пільгового стажу роботи, оскільки у військовому квитку запис про призив здійснено іншими чорнилами, період роботи гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» з 15.08.1994 по 09.04.1995 не було зараховано до пільгового стажу роботи, оскільки не було надано уточнюючу довідку підприємства, а період служби на посаді командира 3 взводу 2 Воєнізованого гірничорятувального загону з 14.08.2001 по 31.03.2002 не було зараховано до пільгового стажу роботи, адже в Індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про спецстаж за цей період.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 , який працював разом з позивачем на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» в 1994-1995 році, підтвердив факт роботи позивача повний робочий день під землею. Відповідно до трудової книжки свідка ОСОБА_2 (а.с.33-36), він дійсно працював на цій шахті, а відповідно до розрахунку стажу свідка (а.с.50), здійсненого відповідачем, період роботи свідка в 1994-1995 роках був зарахований до пільгового стажу за кодом «СТ14-25ШАХТ».

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які працювали разом із позивачем у 2001-2002 роках у 2 Воєнізованому гірничорятувальному загоні, підтвердили його роботу в указаному підрозділі, зазначивши, що позивач не брав участі у страйках, бо це заборонено для їх служби. Згідно з записами в трудових книжках свідків (а.с.37-38, 39-41), вони дійсно у 2001-2002 роках працювали у 2 Воєнізованому гірничорятувальному загоні, а згідно з розрахунками стажу свідків (а.с.49, 51), наданих відповідачем, період роботи свідків з 14.08.2001 р. до 31.03.2002 р. був зарахований до пільгового стажу за кодом «СТ14-25ШАХТ».

Вирішуючи справу по суті, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Таким чином, оскільки відповідачем було зараховано до пільгового стажу позивача 23 роки 10 місяців 11 днів підземного стажу, для отримання права на пенсію за ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачеві достатньо визнати 1 рік 1 місяць 19 днів.

В частині вимог щодо зарахування до загального та пільгового стажу періоду проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії з 28.06.1987 по 12.05.1989 слід виходити з наступного.

Оглянувши оригінал військового квитка позивача, копія якого є в матеріалах справи, суд першої інстанції прийшов до переконання, що факт знаходження позивача на військовій службі в указаний період підтверджується зазначеним документом. При цьому жодних підстав вважати відповідні записи у військовому квитку недійсними чи підробленими суд не вбачає. Дійсно за очевидними зовнішніми ознаками можна зробити висновок, що запис про призов позивача в запас зроблено в різний час і можливо навіть двома різними особами (про що свідчить використання різних чорнил), але це може мати розумне пояснення: типовий запис, який є однаковим для багатьох призовників робила одна особа, а інша особа указувала точну дату призову для кожного призовника окремо. Тим не менше, жодних зовнішніх ознак (витирання, виправлення, замазування тощо), які б указували на можливе підроблення цього запису, суд не помітив. Цей запис завірено підписом військового комісару та печаткою військового комісаріату. Крім того, запис про демобілізацію позивача зроблено одними чорнилами, цей запис також засвідчений підписом командира військової частини та печаткою військової частини, звідси можна зробити очевидний висновок, що неможливо демобілізувати особу, яка не була призвана на службу (інших записів у військовому квитку немає). Тому підстав ставити під сумнів відомості, що містяться у військовому квитку суд не вбачає.

За цих обставин, цей період має бути зарахований до загального стажу позивача. Однак суд не знаходить підстав приймати рішення про зарахування цього періоду до пільгового стажу позивача, оскільки це питання відносить до дискреційних повноважень відповідача і воно ним ще не вирішувалося, оскільки на момент розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідач взагалі не брав до уваги цей період. Тож суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку передчасно говорити про порушене право позивача в цій частині, а тому у задоволенні вимоги щодо зарахування періоду служби позивача в армії до пільгового стажу слід відмовити.

Щодо періоду роботи позивача гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» з 15.08.1994 по 09.04.1995 слід звернути увагу на те, що факт роботи позивача повний робочий день під землею підтверджується записом у його трудовій книжці, показаннями свідка, архівними довідками. При цьому суд відхиляє заперечення відповідача стосовно того, що позивач не надав уточнюючої довідки підприємства. Зокрема, в цей період позивач працював на підприємстві в Росії.

Відповідно до положень ч.2 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Статтею 7 Угоди передбачено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 5 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року передбачено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно статті 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди провадиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав.

Таким чином, оскільки було встановлено, що позивач дійсно працював гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «Алмазна» АТ «Гуковуголь» з 15.08.1994 по 09.04.1995, цей стаж має бути зарахований до стажу позивача, який надає право на пенсію згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо вимоги про зарахування до пільгового стажу періоду служби на посаді командира 3 взводу 2 Воєнізованого гірничорятувального загону з 14.08.2001 по 31.03.2002, слід зазначити наступне.

Так, робота позивача ці вказаній посаді в період з 14.08.2001 по 31.03.2002 доводиться записами в трудовій книжці позивача, а також показаннями двох свідків, які в цей період працювали разом із позивачем і яким цей період був зарахований органами Пенсійного фонду України до пільгового стажу при призначенні їм пенсії. При цьому відсутність відомостей про спецстаж за цей період в Індивідуальних відомостях про застраховану особу пояснюється тим, що згідно 2-й воєнізований гірничорятувальний загін до 31 березня 2002 не проводив відрахування до пенсійного фонду.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

З урахуванням підземного стажу, визнаного відповідачем (23 роки 10 місяців 11 днів), а також указаних вище періодів, які підлягають зарахуванню до підземного стажу (усього 1 рік 3 місяці 10 днів), суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач має більше 25 років підземного стажу, що надає йому право на призначення пенсії на підставі ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У світлі викладеного суд першої інстанції дійшов до переконання, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, передбачений ч.2 ст. 71 КАС України, не надавши суду жодних доказів чи розумних аргументів, які б виправдали незарахування до підземного стажу указаних вище спірних періодів роботи позивача, які зазначені в його трудовій книжці, а також доводили б правомірність відмови в призначенні позивачу пенсії.

Згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи обставини цієї справи, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вказані дії відповідача були вчинені з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 18 липня 2017 року у справі № 423/1591/17 - залишити без задоволення. Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 18 липня 2017 року у справі № 423/1591/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання до призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зарахування стажу роботи - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок