Справа № 816/983/17
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 р. Справа № 816/983/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2017 по справі № 816/983/17

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області

про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі - відповідач, ТУ ДСА в Полтавській обл.) щодо нездійснення нарахування судді Ленінського районного суду м. Полтави Новаку Ю.Д. суддівської винагороди, виходячи із посадового окладу судді в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" за період з 01.01.2017 по 31.05.2017;

- стягнути з ТУ ДСА в Полтавській обл. на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за період з 01.01.2017 по 31.05.2017, включаючи її складові, виходячи з щомісячного розміру посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, що дорівнює 32 000,00 грн;

- зобов'язати ТУ ДСА в Полтавській обл. привести нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 у відповідність до п. 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VII (далі - Закон № 1402), в частині нарахування суддівської винагороди відповідно до положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІІІ (далі - Закон № 2453), виходячи з щомісячного розміру посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, починаючи з 01.06.2017.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2017 частково задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправною бездіяльність ТУ ДСА в Полтавській обл. в частині не нарахування та не виплати позивачу суддівської винагороди у розмірі, встановленому ч. 1 ст. 133 Закону № 2453, тобто 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII, за період з 01.01.2017 по 31.05.2017.

Зобов'язано ТУ ДСА в Полтавській обл. нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01.01.2017 по 31.05.2017, за період фактичної роботи та щорічної додаткової відпустки у розмірі, встановленому ч. 2, 3, 5 ст. 133, ст. 134 Закону № 2453, тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2017 року ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VІІІ, в розмірі 3200 грн., з виплатою доплати за вислугу років - з 01.01.2017 року по 31.05.2017 року в розмірі 30% від посадового окладу з урахуванням проведених позивачу виплат у вказаному періоді.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2017 та винести нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач послався на ст. 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затверджених відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. З 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про знесення змін до деяких законодавчих актів України". Зазначений Закон вносить зміни до законодавчих актів України, в тому числі до Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Положення зазначеного Закону, установлює що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. У січні та лютому 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, відповідно до штатних розписів встановлено посадові оклади у розмірі 16000 гривень. Відтак, відповідач при виплаті позивачеві суддівської винагороди діяв в межах і в спосіб, передбачені Конституцією України та законами України і жодним чином не порушував прав позивача.

Сторони в судове засідання не з'явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Також позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, судове рішення першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Відповідно до положень ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства (далі -КАС України) справа розглянута без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість в цій частині позовних вимог.

Колегія суддів з даним висновком суду не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Ленінського районного суду м. Полтава указом Президента України від 06.05.2006 № 350/2006 та наказом Ленінського районного суду м. Полтави від 18.05.2006 № 13-ОС зараховано на посаду судді зазначеного суду з 18.05.2006.

Постановою Верховної ради України від 19.05.2011 № 3398-VІ позивач обраний на посаду судді цього ж суду безстроково. Наказом Ленінського районного суду м. Полтави від 17.06.2011 № 14-ОС зараховано на посаду судді зазначеного суду безстроково з 19.05.2011.

ОСОБА_1 не проходив кваліфікаційного оцінювання у відповідності до вимог Закону України № 1402, що не заперечується самим позивачем у позовній заяві.

Згідно штатного розпису Ленінського районного суду м. Полтави на 2017 рік посадові оклади суддів затверджені на рівні 16 000 грн.

Відповідно до наказу Леніського районного суду м. Полтави від 18.05.2015 № 32-ОС ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу з 01.04.2015 (12 років вислуги).

З наявних в матеріалах справи розрахункових листів (а.с. 70-72) слідує, що суддівська винагорода позивачу у період з 01.01.2017 по 30.04.2017 нараховувалася виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат у розмірі 1600 грн., визначених згідно п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (у загальному розмірі 16 000 грн).

Доплата за вислугу років позивачу нараховувалася, виходячи із цього ж окладу у розмірі 30 % посадового окладу з 01.01.2017 по 31.05.2017.

Також у спірному періоді позивачу надавалися відпустки, а саме:

1) згідно наказу Ленінського районного суду м. Полтави від 20.02.2017 № 10-В (а.с. 37) - частина щорічної додаткової відпустки за 2014 рік тривалістю 5 календарних днів з 27.02.2017 по 03.03.2017 включно;

2) згідно наказу Ленінського районного суду м. Полтави від 27.03.2017 № 18-В (а.с. 38) - частина щорічної додаткової відпустки за 2014 рік тривалістю 10 календарних днів з 07.04.2017 по 17.04.2017 та частину щорічної додаткової відпустки за 2015 рік тривалістю 4 календарних дні з 18.04.2017 по 21.04.2017;

3) згідно наказу Ленінського районного суду м. Полтави від 17.05.2017 № 30-В (а.с. 39) - частина щорічної додаткової відпустки за 2015 рік тривалістю 1 календарний день 18.05.2017.

Щорічні додаткові відпустки у вказаних періодах також оплачувалися позивачу із розрахунку окладу в розмірі 16 000 грн.

ОСОБА_1 не погодившись із вищезазначеними нарахуваннями, 16.06.2017 звернувся до відповідача із відповідною заявою, в якій просив відновити порушені права та встановити з 01.01.2017 суму посадового окладу в розмірі 3200,00 грн. згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII.

ТУ ДСА у Полтавській обл. листом від 19.06.2017 № 02-19/1191 надало відповідь на заяву стосовно встановлення з 01.01.2017 посадового окладу ОСОБА_1 в розмірі 3200,00 грн. згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII, в якій роз'яснено, що посадовий оклад з 01.01.2017 установлений у розмірі 16000,00 грн. згідно затвердженого штатного розпису Ленінського районного суду м. Полтава від 24.01.2017. Посадові оклади встановлені відповідно до Законів № 1402 та від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а також додано копію листа Міністерства соціальної політики України від 05.05.2017 № 9567/0/2-17/28.

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд (далі - Закон № 1402-VIII).

Відповідно до п. 22 Розділ XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" із наступними змінами.

Позивач кваліфікаційне оцінювання не проходив, на посаду був призначений до набрання чинності Законом № 1402, що не заперечується сторонами.

Пунктом 23 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453.

Частиною 3 статті 133 Закону № 2453 передбачено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

З 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.16р. № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 1774), пунктом 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Як вбачається з частини 3 статті 133 Закону № 2453 вказана норма містить сталу складову: "10" та динамічну: "мінімальних заробітних плат".

Конституційний Суд України в рішенні від 19.04.2000 № 6-рп/2000 охарактеризував сутність бланкетної норми, зазначивши, що основна особливість бланкетної диспозиції полягає у тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст, а зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, посилання на які містить бланкетна диспозиція, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону.

Оскільки інститут мінімальної заробітної плати є міжгалузевим інститутом, положення Закону № 1774 не регулюють відносини судоустрою, проте, ними запроваджено зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути враховано при визначенні її величини.

В пункті 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 N 20-рп/2011 зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У даному випадку, не відбулось звуження прав позивача, оскільки розмір суддівської винагороди порівняно з минулими періодами не змінився.

Згідно з частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:

- бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);

- напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів;

- бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32 000 грн. не передбачені, а тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про скасування постанови суду першої інстанції, на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України, як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області - задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року по справі № 816/983/17- скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді С.П. Жигилій О.І. Сіренко
Повний текст постанови виготовлений 23.10.2017