Справа № 2а-10258/10/17/0170
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Київ К/9991/42320/12

УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Київ К/9991/42320/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Швеця В.В.,
Загороднього А.Ф.,
Заїки М.М.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_1 до військового комісаріату Автономної Республіки Крим, треті особи: заступник військового комісара Автономної Республіки Крим ОСОБА_2 , військовий комісар Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 , про визнання протиправними дій та спонукання до виконання певних дій,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 8 грудня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила зобов`язати відповідача розрахувати та сплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає сплаті згідно судового рішення Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2010 року на підставі нарахованих сум заробітної плати за листопад - грудень 2007 року, за винятком нарахованих відповідачем та отриманих позивачем сум.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 8 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги представник позивача посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим ставить питання про скасування зазначених рішень та прийняття нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами встановлено, що позивач з 15 січня 2007 року працювала у військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим на посаді спеціаліста 1 категорії відділу соціального забезпечення, а з 29 грудня 2007 року за результатами конкурсу на підставі наказу військового комісара Автономної Республіки Крим №288 її переведено на посаду провідного спеціаліста юридичної групи.
Позивача 4 лютого 2008 року було звільнено з посади.
Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2010 року позивача поновлено на посаді провідного спеціаліста юридичної групи військового комісаріату Автономної Республіки Крим, а наказ про звільнення позивача №24 від 4 лютого 2008 року визнано протиправним та скасовано. Відповідача було зобов`язано розрахувати та сплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з 4 лютого 2008 року по 18 травня 2010 року включно.

Наказом відповідача від 1 червня 2010 року №99 позивача було поновлено на роботі з 4 лютого 2008 року.

В подальшому позивач звернулась з листом до відповідача про отримання інформації щодо розрахунку середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, на яку отримала відповідь, що у зв`язку з арештом рахунків відсутня змога виплатити середньомісячний заробіток за період вимушеного прогулу та до листа долучено середньомісячний розрахунок по заробітній платі за період з 4 лютого 2008 року по 18 травня 2010 року.

Не погоджуючись із здійсненим відповідачем розрахунком середньомісячного заробітку, а саме, не врахуванням в розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу заробітної плати за листопад - грудень 2007 року, позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.
Відмовляючи у задоволенні позову суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідачем розрахунок середньомісячного заробітку було здійснено на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2010 року позивача було поновлено на посаді та зобов`язано розрахувати та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, при цьому розмір середньомісячної заробітної плати, який підлягає виплаті позивачу не було визначено, а тому з цього питання спір між сторонами не вирішувався.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі- Порядок).

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню.

Так, в абзаці 2 пункту 4 Порядку зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, за основу розрахунку середньомісячної заробітної плати відповідачем було взято два відпрацьованих позивачем місяці які передували звільненню (4 лютого 2008 року), а саме - грудень 2007 року та січень 2008 року.

Таким чином, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню з урахуванням вимог викладених в Порядку.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, якщо визнає, що при їх ухваленні суди не порушили норми матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування прийнятих ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 8 грудня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець
А.Ф. Загородній
М.М. Заїка