Справа № 821/1156/17
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1156/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Вітічак О.Р.,

за участю:

представників позивача - Волосюка О.О., Білої Н.С., Чорноусової Н.Й.,

представника відповідача - Попкової Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Бериславської міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання протиправними та скасування наказів від 20.04.2017 р. № 21-1645/18-17-СГ та від 07.08.2017 р. № 21-3239/18-17-СГ,

встановив:

Бериславська міська рада (далі - позивач) звернулася із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 08.09.2017 р., просить визнати протиправними та скасувати наказ № 21-1645/18-17-СГ від 20.04.2017 р. стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею по 2,000 га для ведення особистого селянського господарства та наказ № 21-3239/18-17-СГ від 07.08.2017 р. стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею по 2,000 га для ведення особистого селянського господарства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 21-1645/18-17-СГ від 20.04.2017 р. надано дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Бериславської міської ради, орієнтовними розмірами 2,0000 га кожному, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства громадянам: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_10. В подальшому 07.08.2017 р. ГУ Держгеокадастру у Херсонській області наказом № 21-3239/18-17-СГ затверджено розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність вказаних земельних ділянок. Однак згідно з Генеральним планом м.Берислава, затвердженим рішенням Бериславської міської ради від 22.05.2003 р. № 94, дані земельні ділянки відносяться до земель загального користування населеного пункту - громадської та житлової забудови, тобто знаходяться в межах м.Берислава. Тому позивач вважає, що у ГУ Держгеокадастру у Херсонській області в силу вимог ст.122 Земельного кодексу України відсутні повноваження розпоряджатись земельними ділянками, які знаходяться в межах населеного пункту. Крім того позивач вказує, що відповідно до рішення 6 сесії 7 скликання "Про розроблення детального плату території" № 91 від 15.06.2016 р., було вирішено розробити детальний план території мікрорайону садибної забудови в північно-західній частині м.Берислава, куди входить і зазначена земельна ділянка площею 16,0000 га. Таким чином, міська рада за бюджетні кошти в межах чинного законодавства, розробила детальний план території мікрорайону садибної забудови в північно-західній частині м.Берислава (громадські слухання відбулися 26.11.2016 р.) та затвердила його рішенням 13 сесії 7 скликання міської ради "Про затвердження детального плану території мікрорайону садибної забудови" № 153 від 01.12.2016 р. Посилаючись на те, що згаданою містобудівною документацією передбачено використання спірних земельних ділянок для містобудівних потреб, позивач вважає, що надання їх відповідачем третім особам для ведення особистого селянського господарства суперечить законодавству.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з вказаних підстав.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки дії ГУ Держгеокадастру у Херсонській області є правомірними та вчинені у межах власної компетенції відповідно до вимог ч.4 ст.122 Земельного кодексу України. Зазначила, що на даний час вказані земельні ділянки перебувають за межами населеного пункту м.Берислав та відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності. Проект землеустрою щодо відведення вищевказаних земельних ділянок пройшов погодження відповідно до вимог ст.186-1 Земельного кодексу України та отримав позитивний висновок управління архітектури. Норми наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 20.04.2017 р. № 21-1645/18-17-СГ реалізовано, громадянами оформлено право власності на земельні ділянки, яке згідно ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зареєстровано в Єдиному Державному реєстру. Просить відмовити в задоволенні позову.

Від третіх осіб надійшли заперечення на позов, в яких просять відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки Земельним кодексом України передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Відповідачем правомірно винесено оскаржувані накази, так як на даний час вказані земельні ділянки перебувають за межами населеного пункту см.Берислав та офіційно обліковуються як землі сільськогосподарського призначення державної власності, а тому саме ГУ Держгеокадастру у Херсонській області має право ними розпоряджатися.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Бериславської міської ради від 22.05.2003 р. № 94 затверджено Генеральний план м.Берислава, розроблений Київським державним інститутом проектування.

Рішеннями Бериславської міської ради від 15.06.2016 р. № 91 та від 01.12.2016 р. № 153 вирішено розробити детальний план території мікрорайону садибної забудови в північно-західній частині м.Берислава та, відповідно, затверджено такий план, розроблений ТОВ "Проектний центр".

У той же час, наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 21-1645/18-17-СГ від 20.04.2017 р. надано громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_10 дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Бериславської міської ради орієнтовними розмірами по 2,0000 га кожному, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 21-3239/18-17-СГ від 07.08.2017 р. затверджені проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок вказаним громадянам.

При цьому ці земельні ділянки фактично розташовані в межах території, яка виходячи з Генерального плану м.Берислава, затвердженого рішенням Бериславської міської ради від 22.05.2003 р. № 94 та затвердженого рішенням цієї ж ради від 01.12.2016 р. № 153 детального плану території мікрорайону садибної забудови в північно-західній частині м.Берислава, повинна входити до меж населеного пункту - м.Берислав.

Позивач вважає, що у ГУ Держгеокадастру у Херсонській області відсутні повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками, так як вони знаходяться в межах населеного пункту, крім того, місце розташування цих земельних ділянок не відповідає (суперечить) наявним Генеральному плану м.Берислава та іншій містобудівній документації, що унеможливлює надання щодо них дозволів на розробку проектів землеустрою і їх затвердження.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства та встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Згідно ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч.ч.1, 4 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ч.3 ст.83 Земельного кодексу України земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об'єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об'єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність.

За містом ст.84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У зв'язку з цим слід врахувати, що відповідно до ст.173 Земельного кодексу України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. Проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів.

Землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Органи, які приймають рішення про встановлення та зміну меж адміністративно-територіальних одиниць, а також порядок встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних одиниць, визначені ст.ст.174, 175 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.46 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 р. № 858-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для встановлення або зміни меж адміністративно-територіальних одиниць розробляються проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць розробляються для створення повноцінного життєвого середовища та створення сприятливих умов їх територіального розвитку, забезпечення ефективного використання потенціалу територій із збереженням їх природних ландшафтів та історико-культурної цінності, з урахуванням інтересів власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, і затвердженої містобудівної документації.

Проект землеустрою щодо зміни меж населеного пункту може також передбачати пов'язані із цим зміни меж інших суміжних адміністративних одиниць, якщо прийняття рішення про їх зміну згідно із законом належить до компетенції одного органу.

Проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл, селищ, міст розробляються за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці підлягає погодженню сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення її меж. У разі встановлення меж міст проект також погоджується з обласною радою, Верховною Радою Автономної Республіки Крим.

Рішення про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць є одночасно рішенням про затвердження проектів землеустрою щодо їх встановлення (зміни).

Відомості про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру. Відомості про встановлені (змінені) межі адміністративно-територіальних одиниць зазначаються у витязі з Державного земельного кадастру, який безоплатно видається відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді. Складовою частиною проекту землеустрою щодо встановлення і зміни меж населеного пункту є перелік земельних ділянок державної власності (із зазначенням їх кадастрових номерів, місцезнаходження, площі та цільового призначення), які переходять у комунальну власність відповідної територіальної громади.

Статтею 13 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 р. № 3613-VI, який набув чинності 01.01.2013 р., визначений склад відомостей Державного земельного кадастру про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць, до яких віднесено, зокрема, такі відомості: найменування адміністративно-територіальної одиниці; опис меж адміністративно-територіальної одиниці; площа земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці; повне найменування суміжних адміністративно-територіальних одиниць; інформація про акти, на підставі яких встановлені та змінені межі адміністративно-територіальних одиниць; відомості про категорії земель у межах адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно ч.8 ст.21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів землеустрою щодо встановлення та зміни меж адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.32 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування про встановлення і зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, про затвердження документації із землеустрою, документації з оцінки земель, яка є підставою для внесення таких відомостей.

На підтвердження внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі адміністративно-територіальних одиниць, Державним кадастровим реєстратором безоплатно видається органу, який прийняв відповідне рішення, витяг з Державного земельного кадастру.

Аналогічні положення містяться і затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, які були встановлені до набрання чинності Законом України "Про землеустрій", вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів формування території і встановлення меж сільських, селищних рад.

Крім того, відповідно до положень ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. № 3038-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, а детальний план території - це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; інженерно-транспортна інфраструктура - це комплекс інженерних, транспортних споруд і комунікацій.

Об'єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об'ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об'єктів будівництва, що визначаються відповідно до:

- у населених пунктах - меж населених пунктів, їх функціональних зон (сельбищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні;

- за межами населених пунктів - меж приміських зон, а також функціональних зон відповідно до містобудівної документації на регіональному рівні (стаття 4 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно із ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

У той же час ст.19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачає, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів. Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації.

Згідно ч.7 ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, з метою врегулювання питань планування територій у приміських зонах.

Частинами 2, 7 статті 186 Земельного кодексу України встановлено, що проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць погоджуються сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення таких меж. У разі розширення меж адміністративно-територіальної одиниці за рахунок території, що не входить до складу відповідного району, або якщо районна рада не утворена, проект погоджується Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб погоджуються у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, та затверджуються:

у разі якщо проект передбачає впорядкування для містобудівних потреб території, розташованої в межах населених пунктів, - відповідними сільськими, селищними, міськими радами;

у разі якщо проект передбачає впорядкування для містобудівних потреб території, розташованої за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а у разі якщо районна державна адміністрація не утворена - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Враховуючи положення вищенаведених правових норм, суд при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Законодавством відповідачу надано повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Такими земельними ділянками є всі земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які не знаходяться у приватній та комунальній власності.

У свою чергу, в комунальній власності знаходяться усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також незалежно від місця розташування земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності.

Таким чином, в першому випадку питання знаходження земель у комунальній власності слід розглядати у контексті приписів ст.с.173-175 Земельного кодексу України, ст.46 Закону України "Про землеустрій", відповідно до яких межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць, з чого можливо зробити висновок, що сам по собі факт віднесення Генеральним планом населеного пункту тих чи інших земельних ділянок до меж такого населеного пункту без розроблення, погодження та затвердження на його підставі проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці ще не обумовлює виникнення (переходу) права комунальної власності на ці земельні ділянки.

У судовому засіданні представники позивача підтвердили, що на даний час в установленому законодавством порядку не розроблено, не погоджено та не затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж м.Берислав, відповідно до якого спірні земельні ділянки знаходяться в межах цього населеного пункту.

Отже, ці земельні ділянки згідно ч.1 ст.84 Земельного кодексу України відносяться до земель державної власності, оскільки у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відтак вказані земельні ділянки з урахуванням даних Державного земельного кадастру знаходяться поза межами населеного пункту м.Берислав, тому відповідач згідно із ч.4 ст.122 Земельного кодексу України мав повноваження щодо розпорядження ними як земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Також позивачем не надано доказів передачі спірних земельних ділянок за рішеннями органів виконавчої влади у комунальну власність, як то передбачено ст.83 Земельного кодексу України.

Наведене також спростовує і доводи позивача про наявність підстав для відмови третім особам у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок, які передбачені ст.118 Земельного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позивачем не наведено та судом не встановлено конкретного його права, свободи чи інтересу, які порушені відповідачем; відсутність порушеного права позивача з огляду на завдання адміністративного судочинства позбавляє суд можливості здійснити його судовий захист та задовольнити позовні вимоги.

За таких обставин позов Бериславської міської ради є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.8, 9, 11, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Відмовити в задоволенні позову Бериславської міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів від 20.04.2017 р. № 21-1645/18-17-СГ та від 07.08.2017 р. № 21-3239/18-17-СГ.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27 жовтня 2017 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 6.2.1