Справа № 810/1349/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1349/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименна Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2016 №110652-10 про визначення суми податкового зобов'язання у розмірі 115583,33 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Рокитнянським відділенням Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 17.11.2016 №110652-10, яким позивачу нараховано податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік на суму 115583,33 грн.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до Рокитнянського відділення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою від 28.11.2016 б/н, у якій просив контролюючий орган надіслати на його адресу розрахунок податкового зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку.

За результатами розгляду вказаної заяви, Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було надіслано на адресу позивача лист від 05.12.2016 №861/10-19 з відповідним розрахунком податкового зобов'язання.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження приналежності нежитлових приміщень позивача до переліку об'єктів, які є об'єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015, статтю 266 ПК України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до положень норм названої статті платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Тобто, із набранням чинності Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набув чинності 01.01.2015, власники об'єктів житлової та нежитлової нерухомості та їх часток є платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки. При цьому обов'язок із сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки покладено на його платників з 2015 року (рік набрання чинності законом).

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-19 було внесено зміни до податкового кодексу, а саме: підпункти 12.3.5 і 12.3.7 викладено в такій редакції:

« 12.3.5. У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю».

Рішенням 49-ої сесії VI скликання Рокитнянської селищної ради Київської області від 29.01.2015 №1707-49-VІ встановлено на території Рокитнянської селищної ради на 2015 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.2.1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Рокитнянської селищної ради (Додаток до рішення від 29.01.2015 №1707-49-VІ) платниками податку є фізичні та юридичні особі, в тому числі, нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у ст. 4 Податкового кодексу України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.

Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є принцип стабільності закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Так, згідно вказаної норми зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Отже, офіційне оприлюднення певних податкових норм та запровадження певних податків після 15 липня відповідного року виключає можливість їх застосування до платників протягом наступного бюджетного року.

Оскільки Закон України №71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» ухвалений 28.12.2014, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» 24.12.2015, а рішення Рокитнянської селищної ради «Про затвердження місцевих податків на 2015 рік» прийняте 29.01.2015 року, застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених вищевказаними Законами змін може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, що не було враховано судом першої інстанції.

Також, у спірних правовідносинах колегія суддів застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, контролюючий орган дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визначення позивачу сум податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

08.11.2006 між Київською регіональною спілкою споживчої кооперації та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого позивачу було передано у власність комплекс загальною площею 9489,60 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.1. договору комплекс складається з наступних будівель та споруд:

- магазин-прохідна (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Я", площею 37,30 кв.м.;

- адміністративне приміщення (матеріал стін - цегла), позначене літерою "А", площею 189,90 кв.м.;

- вагова (матеріал стін - цегла), позначена літерою "Є", площею 20,40 кв.м.;

- цех (матеріал стін - цегла), позначений літерою "У", площею 703,1 кв.м.;

- склад (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Щ", площею 1107,7 кв.м;

- фруктосховище (матеріал стін - цегла), позначене літерою "П", площею 1514,40 кв.м.;

- котельня-електропідстанція (матеріал стін - цегла), позначена літерою "Р", площею 555,70 кв.м.;

- ангар-склад (матеріал стін - метал), позначений літерою "В", площею 563,00 кв.м.;

- склад АВМ (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Д", площею 446,50 кв.м.;

- склад (матеріал стін-шифер), позначений літерою "І", площею 294,00 кв.м.;

- склад (матеріал стін - цегла), позначений літерою "К", площею 154,80 кв.м.;

- склад - майстерня (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Г", площею 150,70 кв.м.;

- майстерня (матеріал стін-цегла), позначена літерою "О", площею 718,80 кв.м.;

- гуртожиток (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Б", площею 431,70 кв.м.;

- картоплесховище (матеріал стін - цегла), позначене літерою "З/п1", площею 545,80 кв.м.;

- цех (матеріал стін - цегла), позначений літерою "З", площею 1403, кв.м.;

- склад солі (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Н", площею 106,50 кв.м.;

- овочесховище (матеріал стін - цегла), позначене літерою "Ч", площею242,60 кв.м.;

- корнеплодосховище (матеріал стін - бетон), позначене літерою "З/п2", площею 309,00 кв.м.;

- дві водонапірні вежі, позначені " 1-2";

- дві артсвердловини, позначені " 3-4";

- димова труба, позначена " 5";

- під'їзний шлях, позначений " 6";

- асфальтова дорога, позначена " 7";

- площадка, позначена " 7";

- вбиральня, позначена " 8".

У договорі купівлі-продажу від 08.11.2006 зазначено, що вказаний комплекс знаходиться на земельній ділянці, площею 6,2 га, яка перебуває в постійному користуванні (державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, виданий Рокитнянською селищною радою і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 19 жовтня 1995 року за №13).

Судом встановлено, що державна реєстрація за ОСОБА_2 права власності на вказаний об'єкт нерухомого майно була проведена Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.12.2006, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12985298 від 20.12.2006 (а.с.69) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 23.02.2017 №81079791.

Позивач, обґрунтовуючи протиправність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, зазначив про те, що нежитлові приміщення, які належать йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2006, та складаються з гуртожитку, будівель промисловості та споруд сільськогосподарського призначення, не є об'єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельного податку.

Колегія суддів вважає такі посилання обґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування: а) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності); б) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки; в) будівлі дитячих будинків сімейного типу; г) гуртожитки; ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради; д) об'єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об'єкта на дитину; е) об'єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб'єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках; є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; з) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств.

Згідно з пп.14.1.129.1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції, що норми чинного законодавства, зокрема, й Податкового кодексу України, не містять визначення поняття «будівлі промисловості».

Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (надалі - ДК 009:2010), встановлено, що економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар'єрів", С "Переробна промисловість", О "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Виходячи із викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-200, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З сукупного аналізу наведених правових норм та обставин справ, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було прийнято вірне та обґрунтоване рішення щодо задоволення позовних вимог шляхом скасування оскаржуваного повідомлення-рішення, а отже підстави для скасування судового рішення відсутні.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма