Справа № 454/1151/16-а
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8084/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання: Бедрій Х.П.,

з участю представника відповідача: МоісеєнкаЯ.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року у справі № 454/1151/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0489/20918/16 від 04.03.2016р., якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 470 ч.3 Митного Кодексу України та накладено штраф в розмірі 8500 гривень.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року позов задоволено частково; постанову Львівської митниці ДФС в справі про порушення митних правил № 0489/20918/16 від 04.03.2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 470 ч.3 Митного Кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень змінено в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ст. 470 ч.3 Митного Кодексу України, в зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з даною постановою суду Львівська митниця ДФС оскаржила подавши апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_2 порушив строки транзиту вивезення транспортного засобу за межі митної території України, що ним не заперечується, та на час прийняття постанови не надав належних доказів непереборних обставин цього, а також не повідомив митний орган про такі обставини, що виключає звільнення його від адміністративної відповідальності.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач повідомлявся судом про час та місце розгляду справи явки представника в судове засідання не забезпечив, що не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем ввезено в Україну 5 транспортних засобів в режимі транзит: 12.08.2014 року ввезено автомобіль Мерседес Бенц Віто реєстраційний номер НОМЕР_10, кузов НОМЕР_9; 16.08.2014 року ввезено автомобіль Мерседес Бенц V 220 реєстраційний номер НОМЕР_5, кузов НОМЕР_8; 23.09.2014 року ввезено автомобіль Мерседес Бенц Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_7; 26.10.2014 року ввезено автомобіль Рено Канго реєстраційний номер НОМЕР_3, кузов НОМЕР_6; 29.09.2012 року ввезено автомобіль Фіат Добло реєстраційний номер RP НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1. Згідно автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначені транспортні засоби з митної території України станом на 17.02.2016р. не вивозились та в інший митний режим, згідно законодавства не поміщені.

В подальшому Львівською митницею ДФС 04.03.2016р. було прийнято Постанову № 0489/20918/16 від 04.03.2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Не погодившись з даною постановою Львівської митниці ДФС ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що строки накладення адміністративного стягнення на позивача за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст. 470 МК на момент винесення спірної постанови закінчилися, а тому позивача звільнено від адміністративної відповідальності.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Щодо факту порушення відповідачем строків притягнення до адміністративної відповідальності та винесення Постанови поза межами строку то суд апеляційної інстанції вважає таке покликання позивача безпідставним, оскільки згідно ч.1 ст.467 МК, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст.522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі правопорушення митних правил, у тому числі передбачені статями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилаючись на вищевказану норму ст.467 МК зазначає, що диспозиція вказаної статті містить вичерпний перелік триваючих правопорушень (статтями 469, 477-481, 485 МК), в який не входить ПМП, передбачене ст.470 МК.

Проте, апеляційний суд звертає увагу, що ст.467 МК не дає вичерпного переліку триваючих правопорушень, а лише констатує приналежність до таких порушень, у тому числі тих, що передбачені статями 469,477-481,485 МК, а тому накладення стягнення за ПМП, передбачене ч.3 ст.470 МК не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення є обґрунтованим за наявності підстав віднесення його до категорії триваючих.

Враховуюче те, що факт виявлення правопорушення мав місце 17.02.2016р., то оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил винесена в межах встановленого законом шестимісячного строку для накладення адміністративного стягнення.

Факт ввезення на митну територію України транспортних засобів в митному режимі транзит, а також не вивезення за межі митної території України автомобілів в межах встановленого строку на час розгляду справи в суді першої інстанції - не заперечується позивачем. Посилання ж останнього на те, що правопорушення передбачене ч.3 ст.470 МК не може розглядатися як триваюче є необґрунтованим, оскільки позивач не виконав обов'язок щодо митного вивезення за межі митної території України та розмитнення вищевказаного транспортних засобів в порядку встановленому законом.

Стосовно тверджень позивача про те що дані автомобілі були вивезені у строк для транзитного транспорту за межі митної території, а саме на територію тимчасово окупованої АР Крим слід зазначити наступне.

Позивач не заперечує той факт, що дійсно ним 12.08.2014 року ввезено автомобіль Мерседес Бенц Віто реєстраційний номер НОМЕР_10, кузов НОМЕР_9; 16.08.2014 року ввезено автомобіль Мерседес Бенц V 220 реєстраційний номер НОМЕР_5, кузов НОМЕР_8; 23.09.2014 року ввезено автомобіль Мерседес Бенц Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_7; 26.10.2014 року ввезено автомобіль Рено Канго реєстраційний номер НОМЕР_3, кузов НОМЕР_6. Проте зазначає, що дані автомобілі були вивезені у строк для транзитного транспорту за межі митної території, а саме на територію тимчасово окупованою АР Крим. Стосовно транспортного засобу Фіат Добло реєстраційний номер RP НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1 який був ввезений на митну територію України 29.09.2012 року жодних пояснень стосовно вивезення даного транспортного засобу за межі митної території України ОСОБА_2 не надано

З цього приводу колегія суддів зазначає, що пунктами 3.1 і 3.2 статті 3 Закону України від 12.08.2014 № 1636-VII "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон) визначено, що на території ВЕЗ "Крим" діє особливий порядок застосування норм регуляторного, податкового та митного законодавства України, а також особливий режим внутрішньої та зовнішньої міграції фізичних осіб; у межах ВЕЗ "Крим" створюється вільна митна зона.

При цьому, пунктом 7.1 статті 7 вказаного Закону встановлено, що на фізичних осіб, які перетинають адміністративний кордон ВЕЗ "Крим", поширюється дія розділу XII Митного кодексу України.

Відповідно до статей 380, 381 Митного Кодексу тимчасово ввезені (або ввезені з метою транзиту) громадянами транспортні засоби особистого користування підлягають вивезенню за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог Кодексу.

Таким чином, ввезення громадянами на територію ВЕЗ "Крим" транспортних засобів особистого користування, що були поміщені в митні режими "тимчасове ввезення" або "транзит" не є завершенням таких режимів і не може вважатись виконанням громадянином зобов'язання про зворотне вивезення (транзит) транспортних засобів особистого користування.

Слід також зазначити, що згідно з положеннями статті 10 Митного Кодексу межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України.

Порядком в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 367, встановлено, що контрольні пункти в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, в яких здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск осіб, що в'їжджають на тимчасово окуповану територію України або виїжджають з неї, транспортних засобів, вантажів та іншого майна, не призначені для перетинання державного кордону.

Відтак твердження позивача про те, що ним не порушено строки для вивезення транзитного транспорту за межі митної території України, оскільки дані автомобілі були вивезені на територію тимчасово окупованою АР Крим не заслуговують на увагу.

Апеляційний суд зазначає, що частиною 1 ст.381 МК передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежі, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

Відповідно до ч.1 ст.92 МК митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з ч.1 ст.93 МК товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного ст.95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Враховуючи, що позивач ввіз на митну територію України транспортні засоби особистого користування без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, згідно чинного законодавства, вказані транспортні засоби перебувають на митній території України в митному режимі транзит до моменту їх вивезення з митної території України.

За змістом п.1 ч.1 ст.95 МК встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у ст.192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Частиною 3 ст.470 МК передбачено, що у разі перевищення встановленого ст.95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 192 МК встановлено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці.

При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Враховуючи наведене апеляційний суд зазначає, що підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за ПМП, передбаченого ч.3 ст.470 МК є повідомлення митного органу про факт аварії чи дії непереборної сили, а тому оскільки позивачем не виконано цього обов'язку, то і відповідно у відповідача не було можливості здійснити перевірку цих обставин.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року у справі № 454/1151/16-а скасувати та прийняти нову постанову якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді В. С. Затолочний
З. М. Матковська
Повний текст постанови складено 25.10.2017р.