Справа № 812/1479/17
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1479/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Марківського районного відділу ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Марківського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі відповідач, Марківський РВ ГУМВС України) про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у періоді з 02.12.2002 по 06.11.2015 проходив службу в ОВС. Згідно наказу ГУ МВС України у Луганській області від 06.11.2015 № 399 о/с звільнений з органів внутрішніх справ у запас ЗС України, у званні прапорщика міліції. Згідно з довідкою від 23.05.2017 № А-8573 про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичній операції на території Луганської області, в період часу з 16.08.2014 по 31.12.2014 позивач дійсно безпосередньо брав участь антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичній операції на території Луганської області. Згідно з довідкою відповідача від 03.07.2017 № 59/34 позивач встановив, що за період з серпня по грудень 2014 року не нараховувалась винагорода за участь в АТО, що є порушенням пункту 2 постанови КМУ від 04.06.2014 № 158. Так, виходячи з розміру грошового забезпечення у зазначеному періоді, розмір винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції складає: за серпень 1548,32 грн; за вересень 3000,00 грн; за жовтень 3000,00 грн; за листопад 3000,00 грн; за грудень 3902,44 грн, а всього 14450,76 грн.

На підставі вищевикладеного позивач просив стягнути з відповідача винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції у сумі 14450,76 грн.

У судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд адміністративної справи за його відсутністю (арк. спр. 12,18).

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав письмові заперечення проти позову (арк. спр. 23-25), у яких зазначив, що наказом АТЦ при СБУ від 25.06.2015 № 176 позивач включений до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганській області, забезпеченні її проведення з 16.08.2014. Виплата винагороди здійснена за період з 01.01.2015-07.11.2015 протягом 2015 року. Наказом АТЦ при СБУ від 17.11.2015 № 321 позивач виключений зі складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганській області, забезпеченні її проведення, з 07.11.2015. Виплата винагороди за участь в АТО у 2014 році була передбачена постановою КМУ від 4.06.2014 № 158 Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету. Відповідач також зазначив, що наказ АТЦ при СБУ від 25.06.2015 № 176 був виданий по закінченню бюджетного періоду, а тому ГУ МВСУ було позбавлено можливості зареєструвати кредиторську заборгованість щодо виплати коштів за участь в АТО за період з серпня по грудень 2014 року.

У судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у запереченнях проти позову заявив клопотання про розгляд адміністративної справи за його відсутності.

Враховуючи положення частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 02.12.2002 по 06.11.2015 проходив службу в ОВС. З 06.11.2015 був звільнений з органів внутрішніх справ у запас ЗС України, у званні прапорщика міліції. Зазначені обставини підтверджені витягом з наказу ГУ МВС України у Луганській області від 06.11.2015 № 399 о/с та копією трудової книжки (арк. спр. 4, 10).

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Луганській від 23.05.2017 № А-8573, виданої на підставі наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 25.06.2015 № 176, від 17.11.2015 № 321, від 19.12.2015 № 353, позивач дійсно у період 16.08.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області (арк. спр. 5).

Згідно з довідкою про доходи від 03.07.2017 № 59/34, виданою Марківським РВ ГУМВС України у Луганській області, загальний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1, за період з серпня по грудень 2014 року складав 16370,78 грн, а саме: за серпень 2239,94 грн, за вересень 2542,77 грн, за жовтень 2255,32 грн, за листопад 2830,81 грн, за грудень 3802,44 грн грошове забезпечення, 2700,00 грн - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (арк. спр. 6).

Відповідно до листа Марківського РВ ГУМВС України у Луганській області від 29.06.2017 № 59/30 позивач з 03.06.2014 по 09.07.2014 перебував у черговій відпустці за 2014 рік, з 10.06.2015 по 15.07.2015 перебував у черговій відпустці за 2015 рік. З 02.02.2015 по 09.02.2015 перебував на лікарняному (арк. спр. 7).

Згідно з довідкою Марківського РВ ГУМВС України у Луганській області від 20.10.2017 № 59/151 позивач у періоді з 01.08.2014 по 31.12.2014 у відпустці та лікарняному не перебував (арк. спр. 27).

З наявних у матеріалах справи документів та заперечень відповідача судом встановлено, що відповідачем не заперечується факт безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення у період з 16.08.2014 по 31.12.2014. Спірним питанням є можливість виплати відповідачем позивачу такої винагороди по за межами відповідного бюджетного періоду - 2014 року.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» (далі Постанова № 158), у редакції чинній у спірному періоді, було визначено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

На виконання Постанови № 158 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 23.07.2014 № 719 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України» (далі Наказ № 719), яким передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди) за займаною особою вказаних вище категорій штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі в зазначених операціях і заходах.

Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ.

Пунктом 3 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (далі Наказ № 499) установлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних підвищень посадового окладу, надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер, премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 22 до Наказу № 499 визначено вичерпний перелік додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, до якого включено, зокрема доплату за службу в нічний час та святкові дні.

Разом з тим, судом встановлено, що такі одноразові додаткові види грошового забезпечення, як матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, а також індексація не входять до грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення винагороди за безпосередню участь в АТО.

Також Наказом № 499 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, положеннями якої, зокрема визначено, що:

- при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата (підпункт 1.7);

- грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право (підпункт 1.12).

З системного аналізу наведених вище нормативних актів (Постанова № 158 та Наказ № 719), можна дійти висновку, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях обчислюється у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, з розрахунку на місяць. Проте, такий розмір не повинен бути меншим ніж 3000 грн. При цьому, враховуючи положення Наказу № 719, обчислення цієї винагороди здійснюється з дня фактичного початку участі в операціях і заходах до дня завершення такої участі, тобто винагорода виплачується особам за відповідні місяці із дня фактичної участі в операціях до дня завершення такої участі. Зазначеним Наказом № 719 передбачена виплата винагороди за минулий період без будь-яких обмежень.

Таким чином, посилання відповідача на неможливість виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за минулі періоди є безпідставними.

Що стосується посилань на відсутність у кошторисі відповідача видатків на виплату такої винагороди за минулі періоди, суд вважає їх також необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно частин першої, другої статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, який застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00, пар. 23, 26, рішення від 08.11.2005, зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ).

Отже можна зробити висновок, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки інформацією, зазначеною у довідці від 23.05.2017 № А-8573 підтверджується безпосередня участь позивача в антитерористичній операції у періоді з 16.08.2014 по 07.11.2015, тобто право на отримання винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, передбаченої пунктом 2 Постанови № 158, відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив позивачу винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 16.08.2014 по 31.12.2014.

З огляду на розмір грошового забезпечення позивача у періоді з 01.08.2014 по 31.12.2014, підтверджений довідкою про доходи від 03.07.2017 № 59/34, який у період з серпня по листопад 2014 року був меншим ніж 3000,00 гривень у розрахунку на місяць, суд вважає, що розрахунок винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за цей період слід здійснити із розміру грошового забезпечення у сумі 3000,00 грн у розрахунку на місяць.

Таким чином судом встановлено, що розмір винагороди позивача за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 16.08.2014 по 31.12.2014 складає 14350,83 грн, у тому числі: за серпень 2014 року 1548,39 грн (за 16 календарних днів з 16.08.2014 по 31.08.2014, 3000,00 грн : 31 календарний день = 96,77 грн (за одну добу) х 16 днів АТО = 1548,39 грн); за вересень 2014 року 3000,00 грн, за жовтень 2014 року 3000,00 грн, за листопад 2014 року 3000,00 грн, за грудень 3802,44 грн (6502,44 грн грошове забезпечення 2700,00 грн матеріальна допомога = 3802,44 грн).

Судом також встановлено, що позивачем при розрахунку належної йому до виплати суми винагороди допущено арифметичну помилку, яка призвела до обчислення позивачем винагороди у розмірі більшому, ніж розмір винагороди, обчислений судом з дотриманням положень Наказу № 719 та Наказу № 499.

За таких обставин судом встановлено, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судом не вирішується, оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Марківського районного відділу ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (ідентифікаційний код 08670838, місцезнаходження: 92400, Луганська область, Марківський район, смт. Марківка, вулиця Леніна, будинок 27) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 92400, АДРЕСА_1) винагороду за безпосередню участь в антитерористичні операції за період з 16.08.2014 по 31.12.2014 у загальному розмірі 14350,83 грн ( чотирнадцять тисяч триста пятдесят гривень 83 коп.), у тому числі: за серпень 2014 року 1548,39 (одна тисяча пятсот сорок вісім гривень 39 коп.); за вересень 2014 року 3000,00 грн (три тисячі гривень); за жовтень 2014 року 3000,00 грн (три тисячі гривень); за листопад 2014 року 3000,00 грн (три тисячі гривень); за грудень 2014 року 3802,44 грн (три тисячі вісімсот дві гривні 44 коп.), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов'язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_2