Справа № 389/1506/17(2-а/389/94/17)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року м. Київ К/800/29997/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Мойсюка М.І. (доповідач)., Пасічник В.В., Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, -

у с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати Управління соціального захисту населення Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області нарахувати та виплатити недоплачену разову щорічну допомогу до 5 травня за 2017 рік, згідно вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Постановою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначену постанову суду першої інстанції адвокатом позивача ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року залишено без руху та запропоновано усунути недоліки шляхом надання документу, що посвідчує повноваження особи, яка підписала апеляційну скаргу, згідно вимог статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскаржуваною ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року апеляційну скаргу повернуто з підстав не усунутих недоліків.

У касаційній скарзі адвокат позивача, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати його судове рішення, а справу направити для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником не виконано вимоги ухвали про усунення недоліків в частині надання документу, що посвідчує повноваження особи, яка підписала апеляційну скаргу, тобто адвоката позивача.

Проте, до такого висновку суд дійшов в порушення норм матеріального і процесуального права виходячи з наступного.

У відповідності з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 187 КАС України встановлені вимоги до апеляційної скарги.

За змістом частини 5 цієї Статті апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або її представником, який додає оформлений належним чином документ про свої повноваження, якщо цей документ не подавався раніше. В апеляційній скарзі зазначається дата її подання.

У відповідності з вимогами частини 3 статті 189 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява та апеляційна скарга ОСОБА_4 дійсно подана його представником, а саме адвокатом ОСОБА_5 (свідоцтво про право заняття адвокатської діяльністю № 413 від 28 листопада 2011 року) згідно доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 13 червня 2017 року, виданого Олександрійським місцевим центром безоплатної вторинної правової допомоги.

Так, згідно вимог статті 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» , безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.

Згідно вимог статей 13 та 14 цього ж Закону, позивач є суб'єктом права на такий вид правової допомоги, а його адвокат є суб'єктом надання такої допомоги.

Частини 3 статті 21 Закону повноваження адвоката як захисника у кримінальному провадженні, для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення та представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами підтверджуються дорученням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

За правилами частини 2 статті 25 Закону адвокат, який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі за контрактом чи на тимчасовій основі на підставі договору, має всі права та гарантії, встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими законами України.

За змістом статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ж вимог частини 4 цього Закону адвокат зобов'язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Так, згідно виданого доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги, адвоката ОСОБА_5 в межах, визначених процесуальних прав та обов'язків та на підставі статті 14 «Про безоплатну правову допомогу», уповноважили здійснювати представництво інтересів та складення документів у справі щодо оскарження ОСОБА_4 відмови у виплаті щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік

Таким чином, подання адвокатом ОСОБА_5 відповідної апеляційної скарги на зазначене рішення суду першої інстанції про відмову в позові ОСОБА_4 у виплаті спірної грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік, є дією спрямованою на захист прав та інтересів позивача та в межах наданих йому повноважень щодо представництва в судах усіх судових інстанцій.

Повернення ж апеляційної скарги в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129),(пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Враховуючи зазначені положення законодавства суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку повертаючи апеляційну скаргу скаржнику, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження апеляційного розгляду.

За приписами частин 1 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.С. Пасічник

В.В. Швець