Справа № 2-а-2123/11
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-а-2123/11
Провадження № 6-а/520/6/17
УХВАЛА

26.10.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання постанови Київського районного суду міста Одеси від 20 червня 2011 року по справі №2-а-2123/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання відмови у виплаті державної соціальної допомоги протиправною, зобовязання нарахувати і виплатити невиплачену державну соціальну допомогу,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання постанови Київського районного суду міста Одеси від 20 червня 2011 року по справі №2-а-2123/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання відмови у виплаті державної соціальної допомоги протиправною, зобовязання нарахувати і виплатити невиплачену державну соціальну допомогу, в якій заявниця просить суд змінити спосіб виконання вказаної постанови шляхом стягнення з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (до реорганізації Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси), невиплачену державну соціальну допомогу у відповідності до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, як дитині війни, виходячи з розміру 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком за період з 04.11.2010 року до 04.05.2011 року з урахуванням виплачених сум за даний період, у розмірі 1048,94 грн.

Вказана адміністративна справа була розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.10.2017 року прийнято до свого провадження справу за вказаною заявою ОСОБА_1 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилась, про час і місце слухання якого повідомлялась належним чином, 26.10.2017 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву просить суд задовольнити.

Представник Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі у судове засідання не зявився, про час і місце слухання якого повідомлений належним чином, 25.10.2017 року надав до суду заяву в якій просить суд розгляд справи провести за його відсутності, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Частиною 2 статті 263 КАС України передбачено, що суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця, приватного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Судом в судовому засіданні 26.10.2017 року було ухвалено провести розгляд заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання постанови суду за відсутності сторін по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання постанови суду підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала справа №2-а-2123/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси про визнання відмови у виплаті державної соціальної допомоги протиправною, зобовязання нарахувати і виплатити невиплачену державну соціальну допомогу.

За наслідком розгляду вказаної справи, 20 червня 2011 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено постанову якою адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання відмови у виплаті державної соціальної допомоги протиправною, зобов'язання нарахувати і, виплатити невиплачену державну соціальну допомогу - задоволено. Визнано протиправною відмову Управління пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси щодо виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги дитини війни за період з 04.11.2010 року до 04.05.2011 року. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 невиплачену державну соціальну допомогу у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, як дитині війни, виходячи з розміру 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком за період з 04.11.2010 року до 04.05.2011 року з урахуванням виплачених сум за даний період. Допущено негайне виконання постанови суду в частині стягнення невиплаченої частини державної соціальної допомоги у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно листа Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області за №09.1-7343 від 31.08.2017 року, судом встановлено, що 12.07.2012 року на виконання до вказаного відділу надійшов виконавчий лист №2-а-2123/11, виданий Київським районним судом м. Одеси від 22.06.2012 року про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 невиплачену державну соціальну допомогу у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, як дитині війни виходячи з розміру 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком за період з 04 листопада 2010 року по 04 травня 2011 року включно з урахуванням виплачених сум за даний період.

13.07.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

07.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в попередній редакції), у зв'язку: з неможливістю виконання без участі боржника.

Додатково повідомлено, що виконавчі провадження завершені в 2012 році знищені, згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 29.02.2016 року, на підставі розпорядження начальника ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 25.02.2016 року за №4.

Також суд зазначає, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року за №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» та наказу Пенсійного фонду України №1 від 03.01.2017 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988» 31.03.2017 відбулася реорганізація управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеса шляхом злиття з управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси в Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі.

Судом також встановлено, що 09.09.2011року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду з заявою про виконання рішення суду та надала постанову Київського районного суду м. Одеси від 20.06.2011р. по справі №2-а-2123/11, якою зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси нарахувати і виплатити підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімального розміру пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 04.11.2010р. по 04.05.2011р.

Вказане рішення виконано та проведено перерахунок. За даним рішенням нараховане доплату за період з 04.11.2010р. до 04.05.2011р.в сумі 1048,94 грн.

Доплата включена у додаткову відомість для виплати у жовтні 2011 року.

Протягом жовтня 2011р. - червня 2017р. кошти на виплату доплат по перерахункам пенсій за судовими рішеннями до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси, яке в подальшому було реорганізовано у Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - не надходили.

Вказані обставини підтверджуються викладеними обставинами в листах Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі за №259/К-01 від 03.07.2017 року та за №297/К-01 від 07.08.2017 року.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що боржником по справі було виконано постанову в частині здійснення нарахування, проте в частині виплати суми боргу постанова не виконана у звязку із припиненням державного бюджетного фінансування на проведення таких виплат.

Суд, вирішуючи питання про задоволення подання про заміну порядку та способу виконання рішення суду, виходить з наступного.

Згідно із нормами ст. 263 КАС України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є зокрема, державний орган. Водночас судові рішення у справах, пов'язаних із соціальними виплатами, які мають зобов'язальний характер щодо проведення таких виплат, не належать до зазначених у згаданій статті видів рішень, що унеможливлює їх виконання без зміни його способу.

Таким чином, за нормами вказаного Закону, судове рішення у відповідних спорах може бути виконано лише при зазначенні судом про стягнення з державного органу кнкретної суми грошових коштів. Водночас судові рішення у справах повязаних із соціальними виплатами, які мають зобовязальний характер щодо проведення таких виплат, не належать до зазначених у згаданій статті видів рішень, які дають можливість органу Державної казначейської служби України списати кошти на користь стягувача. Дані обставини унеможливлює виконання рішень зобовязального характеру без зміни його способу.

Підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим. Зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни зобовязання здійснити виплати на стягнення цих виплат. Така зміна можлива лише у разі виконання боржником зобовязальної частини рішення про нарахування соціальних виплат.

Судом також ураховується, що згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Також принцип обов'язковості виконання судових рішень передбачає Закон України «Про судоустрій і статус суддів», згідно із ч. 2 ст. 13 якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, постанова Київського районного суду м. Одеси від 20.06.2011 року по справі №2-а-2123/11є обов'язковою до виконання на всій території України.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що ефективність звернення до суду передбачає право на виконання рішення суду без надмірних затримок (дивись справу «Войтенко (Voytenko) проти України», скарга № 18966/02).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ІммобільяреСаффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обовязкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що "спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення".

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що боржником по справі було здійснено нарахування невиплаченої соціальної допомоги на виконання постанови Київського районного суду міста Одеси від 20.06.2011 року по справі №2-а-2123/11, що не є ефективним способом відновлення порушеного права позивача та не є таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, оскільки в частині виплати суми боргу постанова суду не виконана.

Оскільки боржником виконана зобовязальна частина рішення про нарахування соціальної виплати, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про зміну способу виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 20.06.2011 року по справі №2-а-2123/11 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 263 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання постанови суду задовольнити.

Змінити спосіб виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 20.06.2011 року по справі №2-а-2123/11 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси про визнання відмови у виплаті державної соціальної допомоги протиправною, зобовязання нарахувати і виплатити невиплачену державну соціальну допомогу, шляхом стягнення з Центрального обєднаного Управління пенсійного фонду України в місті Одесі невиплачену державну соціальну допомогу, нараховану боржником, у відповідності до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, як дитині війни, виходячи з розміру 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком за період з 04.11.2010 року до 04.05.2011 року з урахуванням виплачених сум за даний період, а саме у розмірі 1048 (одна тисяча сорок вісім) гривень 94 (девяносто чотири) копійки.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий Калініченко Л. В.