Справа № 807/550/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/7457/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сапіги В.П.,

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2017 року у справі № 807/550/17 за адміністративним позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства "Флекстронікс Сервіс УА" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В C Т А Н О В И В:

19.04.2017 року Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з адміністративним позовом до ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА" про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 317027,80 грн.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, чим порушено ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Крім того, в порушення ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА" не сплатило адміністративно - господарські санкції за нестворені робочі місця для інвалідів Закарпатському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, що зумовило його звернення до суду. Вважає, що на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, та порядок його обчислення, невиконання, якого тягне відповідальність передбачену законодавством.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив позивач, який, покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою його позов задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що відповідач, в порушення ст. ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не виконав норматив з працевлаштування у 2016 році п'яти інвалідів. При цьому, суд безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що відповідач не надав жодних доказів створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме того, коли вони створювались, за яким принципом тощо. Обов'язок підприємства полягає не лише у створенні робочих місць для інвалідів, а й у їх працевлаштуванні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА" подало звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить - 468 особи; з них середньооблікова кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 14 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 14 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" - 19 осіб.

Відповідачем проведено розрахунок заборгованості зі сплати адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2016 рік ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА": Оскільки середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить - 468 особи; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 63405,56 грн., норматив робочих місць - 19 осіб; зайнято робочих місць - 14 осіб; сума коштів до сплати за 5 незайнятих інвалідами робочих місця становить 317027,80 грн. (63405,56 грн. х 5 = 317027,80 грн.), що є основним боргом.

Вказана сума адміністративно-господарських санкцій та пені не сплачена відповідачем в добровільному порядку, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача суми боргу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанцій виходив з того, що вини відповідача у невиконані нормативу створення робочих місць для інвалідів за 2016 рік немає, в його діях відсутній склад правопорушення. Крім цього роботодавець, в свою чергу, вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення за невиконання нормативу робочих місць.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1836 «Про реалізацію статті 181 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» потреба у створенні інваліду, зареєстрованому в державній службі зайнятості як безробітний, спеціального робочого місця або ділянки виробничої площі та вимоги до них встановлюються індивідуальною програмою реабілітації.

Відповідно до ч. 3 п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції, для притягнення підприємства до відповідальності за невиконання приписів ст. 19 Закону слід встановити, окрім іншого, наявність фактів спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування, а також причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів.

Відповідно до звіту ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА" про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік (форма № 10-ПІ), середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2014 році становила 468 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства, встановлена інвалідність - 14 осіб, а також кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 19 осіб.

Апеляційним судом встановлено те, що ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА" інформував центр зайнятості про наявність вакантних місць для інвалідів, що відповідачем не заперечується. Крім того відповідачем самостійно вживались додаткові заходи щодо працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і нездатні конкурувати на ринку праці, а саме здійснювалось розміщення інформації про можливість працевлаштування інвалідів у засобах масової інформації, що підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене апеляційний суд зазначає, що невиконання ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА" у 2016 році нормативу з працевлаштування інвалідів, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», з об'єктивних причин не дає правових підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 20 цього ж Закону.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА" створено місця для працевлаштування інвалідів в межах нормативів, що встановленні чинним законодавством, а тому застосування до товариства адміністративно-господарських санкцій за порушення таких нормативів є протиправним, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2017 року у справі № 807/550/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
В. П. Сапіга

Повний текст судового рішення виготовлено 27.10.2017 року.