Справа № 414/1563/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Безкровний І.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року справа №414/1563/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 08 вересня 2017 року у справі № 414/1563/17 за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 об'єднаного УПФУ Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка ОСОБА_4 постійно проживала за адресою: м. Кадіївка (минула назва Стаханов), вул. К. Лібкнехта, 91/28 та з 2010 року є пенсіонером по інвалідності (друга група, загальне захворювання) і отримувала пенсію за місцем свого проживання.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 перемістилася з тимчасово окупованої території в м. Кремінна Луганської області, де була взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров. Овражний, 14. У м. Кремінна позивачку привіз син, оскільки фактично сама вона не може рухатися. При цьому вона стала на облік в УПФУ Кремінського району Луганської області та почала отримувати пенсію, яка надходила на її картковий рахунок в «Ощадбанку».

01.03.2016 УПФУ Кремінського району Луганської області, правонаступником якого на даний час є Рубіжанське об'єднане УПФУ Луганської області, було призначено виплату пенсії позивачці. Однак на теперішній час пенсія позивачці не виплачується.

З відповіді ОСОБА_2 об'єднаного УПФУ Луганської області від 10.07.2017 № 4083/03-2 на адвокатський запит позивачці стало відомо, що виплату пенсії їй було призупинено на підставі надходження від Служби безпеки України списку тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб, який надійшов 12.02.2016.

Позивачка вважає, що виплату пенсії їй було призупинено незаконно. Відповідач, не виплачуючи їй пенсію, вчиняє незаконну бездіяльність, порушуючи її законні права на отримання пенсії, гарантовані Конституцією України та іншими законами України.

Позивачка є інвалідом 2-ї групи (інвалідність встановлена довічно) з ознаками значного обмеження життєдіяльності (позивачка має значні вади опорно-рухового апарату) та не може пересуватися без сторонньої допомоги.

У зв'язку з чим позивачка просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 об'єднаного УПФУ Луганської області, яке є правонаступником УПФУ в Кремінському районі Луганської області, щодо невиплати пенсії з 01.03.2016; 2) зобов'язати Рубіжанське об'єднане УПФУ Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії по інвалідності; 3) зобов'язати Рубіжанське об'єднане УПФУ Луганської області виплатити позивачці заборгованість по виплаті пенсії з 01.03.2016 по теперішній час.

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 08 вересня 2017 року у справі № 414/1563/17 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області, щодо невиплати ОСОБА_4 пенсії з 01 березня 2016 року.

Зобов'язано Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_4 та виплатити їй заборгованість по виплаті пенсії за період 01 березня 2016 року.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що зупинення виплати пенсії позивача відбулося на підставі списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб, на період одержання інформації про результати перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території. У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження. Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером та перебуває на обліку в УПФУ в Кремінському районі, правонаступником якого на даний час є Рубіжанське об'єднане УПФУ Луганської області, і отримує пенсію по інвалідності (а.с. 8, 10). 22 грудня 2014 року позивачку було взято на облік за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров. Овражний, 14 як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою № НОМЕР_1 (а.с. 9).

Зазначені обставини також підтверджуються копією пенсійної справи позивачки (а.с. 26-43).

Як вбачається з листа-відповіді на адвокатський запит ОСОБА_2 об'єднаного УПФУ Луганської області № 4083/03.2 від 10.07.2017 виплату пенсії ОСОБА_4 призупинено з 01.03.2016 Управлінням Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області, правонаступником якого на даний час є Рубіжанське об'єднане УПФУ Луганської області, на підставі списку Служби безпеки України, який надійшов до управління 12.02.2016. Таким чином, на підставі списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб, ОСОБА_4 призупинено виплату пенсії, як особі, включеній до цих списків, на період одержання інформації про результати перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території. Розмір заборгованості пенсії ОСОБА_4 з 01.03.2016 по теперішній час становить 40684,40 грн. Для відновлення виплати пенсії ОСОБА_4 потрібно звернутися до Кремінського відділу обслуговування громадян ОСОБА_2 об'єднаного УПФУ із відповідною заявою та документами (а.с. 11-12).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними. Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з березня 2016 року.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII). Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. Встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з березня 2016 року, що не спростовується представником відповідача. Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058). Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з березня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо. Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року № 3477-IV. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, зазначив що, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо невиплати пенсії ОСОБА_4 з березня 2016 року. Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_4 з березня 2016 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог. На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні. Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 08 вересня 2017 року у справі № 414/1563/17 - залишити без задоволення.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 08 вересня 2017 року у справі № 414/1563/17 за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_5