Справа № 127/13684/17
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/646/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді - Гриневича В.С.,

при секретарі: Марценюк А.М.,

за участю:

представника відповідача: Кундеуса С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу №127/13684/17 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, в якому просив:

- визнати дії Виконавчого комітету Вінницької міської ради в надані позивачу недостовірної та неповної відповіді викладеної в листі - відмові від 14.06.2017р. на запит позивача про доступ до публічної інформації від 07 червня 2017 року протиправними;

- зобов'язати Виконавчий комітет Вінницької міської ради надати достовірну та повну інформацію на запит позивача від 07 червня 2017 року про наявність всіх вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності по місту Вінниця з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у відповідності до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у відповідності до вимог ст. 121 ЗК України, як учаснику АТО, які можуть бути приватизовані.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 червня 2017 року позивач, у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації», Указу Президента України за № 547/2011 від 05 травня 2011 року «Питання забезпечення органами виконавчої влади доступу до публічної інформації», звернувся із запитом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, в якому просив надати інформацію про наявність всіх вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності по місту Вінниця з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у відповідності до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у відповідності до вимог ст. 121 ЗК України, як учаснику АТО, які можуть бути приватизовані.

20 червня 2017р. позивачем було отримано відповідь у якій відповідач надав перелік земельних ділянок, які можуть бути передані громадянам на земельних торгах у формі аукціону, і додано додатком перелік таких земельних ділянок в кількості 58 із зазначенням кадастрового номеру. З приводу вільних земельних ділянок, які можуть бути надані у відповідності до вимог ст. 12, 116, 118, 121, 122 ч. 1 ЗК України для безкоштовної приватизації відповідач не вказав, а зіслався на відсутність фінансування, через що не проведено інвентаризацію земель міста Вінниці, у зв'язку з чим порушив права позивача на отримання публічної інформації з приводу наявності вільних земельних ділянок під забудову в м. Вінниці, які можна отримати у власність шляхом безкоштовної приватизації у відповідності до вимог закону.

Вважаючи таку відповідь недостовірною та неповною інформацією, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак 14.07.2017р. звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, у якій також зазначив про те, що позовні вимоги останній підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. (а.с. 20)

Представник відповідача у запереченнях на позовну заяву (а.с. 23-25) та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, просив в задоволенні позову відмовити. Зокрема, обґрунтовуючи заперечення щодо адміністративного позову представник відповідача зазначив, що відповідач не володіє інформацією про надання якої просив позивач, для отримання та надання інформації у тому вигляді якому запитує позивач відповідачу фактично необхідно було попередньо створити цю інформацію, а з урахуванням приписів законодавства відповідач не був зобов'язаний створювати таку інформацію за запитами юридичних та фізичних осіб та не міг її створити на момент звернення позивача. Таким чином, на думку представника відповідача, у діях відповідача відсутні ознаки порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» при розгляді інформаційних запитів позивачів.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 червня 2017 року позивач звернувся до Виконавчого комітету Вінницької міської ради із запитом про доступ до публічної інформації (а.с. 6), в якому просив надати інформацію про наявність всіх вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності по місту Вінниця з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у відповідності до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у відповідності до вимог ст. 121 ЗК України, як учаснику АТО, які можуть бути приватизовані.

Запитувану інформацію позивач просив надати у встановлений законом термін, а саме на протязі п'яти календарних днів з часу отримання запиту.

У відповідь на запит позивача, виконавчий комітет Вінницької міської ради, листом №Т-01-45038/1-00-10 від 14 червня 2017 року за підписом заступника начальника відділу звернень апарату міської ради та її виконкому Олени Морозової, повідомив позивача, що: «В межах міста відсутні землі запасу та землі резервного фонду, які в свій час були сформовані лише тільки на територіях сільських та селищних рад під час розпаювання колективних сільськогосподарських підприємств, і за рахунок яких міська рада мала б можливість виділяти земельні ділянки під забудову».

Цим же листом позивачу надано перелік вільних земельних ділянок комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які можуть бути передані у власність на земельних торгах у формі аукціону. (а.с. 8)

Визначаючись щодо повноти та достовірності наданої відповідачем відповіді на запит позивача про надання публічної інформації, та як наслідок правомірності заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (п. 1 ст. 3 Закону №2939-VI).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії (інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Пунктом 31 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що міським радам надані виключні повноваження щодо прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Відповідно до частини п'ятої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

Абзацом 2 частини п'ятої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що до моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов'язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

За приписами статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою, здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм слідує висновок про те, що виконавчий комітет Вінницької міської ради є розпорядником запитуваної позивачем інформації, а саме інформації про наявність вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності по місту Вінниця з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а відтак у відповідача відсутні правові підстави, передбачені статтею 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", для відмови у задоволенні запиту про надання такої інформації.

Таким чином, посилання представника відповідача на ту обставину, що запитувана інформація не була створена відповідачем та не знаходилась в його володінні на момент запиту, є безпідставними та судом до уваги не приймається, оскільки такий обов'язок покладений на відповідача законом, а не проведення інвентаризації земель є внутрішніми питаннями організації роботи Вінницької міської ради та її виконавчого комітету, які не можуть створювати перешкоди фізичним та юридичним особам у доступі до публічної інформації.

Однак, звертаючись до суду з позовною заявою позивачем в обґрунтування позовних вимог надано запит про доступ на публічну інформацію, відповідь на нього та копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 жовтня 2016 року у справі К/800/26600/16.

Зокрема, у позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до мотивувальної ухвали ВАС України від 12 жовтня 2016 року за аналогічним предметом позову, суд зазначив, що в межах міста Вінниці площа земель, яка не надана у власність або постійне користування складає 483,6969 га.

Проте, посилання позивача на вищевказану ухвалу Вищого адміністративного суду України є безпідставним, з огляду на таке.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Вінницької міської ради на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправними дій щодо надання недостовірної та неповної відповіді на запити, зобов'язання надати інформацію. В мотивувальній частині ухвали суд зазначив, що: «Відповідно до звіту форми №6-зем Головного управління Держземагенства у Вінницької області «Про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності за станом на 1 січня 2015 року» загальна площа земель, яка не надана у власність або постійне користування в межах міста Вінниці складає 483,6969 га, отже, виходячи з наведених обставин та вимог законодавства, викладена у листі виконавчого комітету Вінницької міської ради (розпорядника інформації) №В-01-119973/01-00-10 від 09 грудня 2015 року інформація щодо відсутності на території міста Вінниці вільних земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, є недостовірною, а тому вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо надання недостовірної інформації та зобов'язання надати достовірну та повну інформацію про наявність вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності по місту Вінниця з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у відповідності до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам відповідно до вимог статті 121 Земельного кодексу України є обґрунтованими».(а.с. 10-11)

Проте, із запитом про доступ до публічної інформації позивач звернувся в червні 2017 року, при цьому, позивачем не надано та матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження інформації щодо наявності в межах міста Вінниці вільних земель з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) станом на 1 січня 2017 року.

Отже, оскільки з січня 2015 року по час звернення позивача із запитом про доступ до публічної інформації сплинуло більше двох років, звіт форми №6-зем Головного управління Держземагенства у Вінницької області «Про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності станом на 1 січня 2015 року» та відповідно ухвала ВАС України від 12.10.2016р. не можуть слугувати доказом наявності у місті Вінниці вільних земель з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) станом на 1 січня 2017 року.

Відповідно до статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. (ч. 2 ст. 69 КАС)

При цьому, відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судом, відповідач заперечує щодо проти адміністративного позову, зазначаючи про те, що в межах міста відсутні землі запасу та землі резервного фонду, які в свій час були сформовані лише тільки на територіях сільських та селищних рад під час розпаювання колективних сільськогосподарських підприємств, і за рахунок яких міська рада мала б можливість виділяти земельні ділянки під забудову, та на даний час повна інвентаризація земель не проведена.

Згідно з частиною четвертою статті 71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Однак, жодних документів щодо предмету спору відповідачем також суду не надано.

Частиною п'ятою статті 71 КАС України передбачено, що суд може збирати докази з власної ініціативи.

Враховую наведену норму, судом з власної ініціативи витребувано у Головного управління Дерземагенства у Вінницькій області належним чином засвідчену копію звіту форми №6-зем «Про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності» станом на 1 січня 2017 року. (а.с. 33)

У відповідь на запит суду, листом від 10.10.2017р. №0-2-0.6-11821/2-17 Головне управління Держгеокадастру у Вінницької області повідомило суд, що з набранням чинності наказу Державної служби статистики України від 19.08.2015р. №190 наказ Державного комітету статистики України від 05.11.1998р. №344 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми 6-зем, 6а-зем, 6б-зем)» визнано таким, що втратив чинність. Цим же листом зазначено, що адміністративна звітність з кількісного обліку земель (форми №№12-зем, 16-зем) станом на 1 січня 2017 року знаходиться в стадії розробки. (а.с. 39)

Таким чином, оскільки відповідачем не надано жодних доказів щодо предмету спору зазначаючи про їх відсутність, а вжиті судом заходи щодо витребування доказів не призвели до отримання таких доказів, а також з урахуванням положень частини першої статті 71 КАС України (кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення) суд приходить до висновку, що в даному випадку саме позивач повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги шляхом надання відповідних доказів, або ж ініціюючи перед судом клопотання про їх витребування.

Однак, позивач в судові засідання не з'являвся, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність.

Ухвалою сулу від 21 вересня 2017 року явку позивача - ОСОБА_2 в судове засідання визнано обов'язковою. Вказана ухвала отримана позивачем 27.09.2017р. (а.с. 38), однак вимоги суду позивачем проігноровані та в судове засідання останній не з'явився.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Проте, відповідно до частини шостої статті 71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, щопередбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, враховуючи ненадання позивачем жодного доказу на підтвердження позовних вимог та вирішуючи справу на основі наявних доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними до допустимими докази правомірності заявлених вимог у зв'язку з чим, з підстав заявлених в адміністративному позову, слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Поряд з цим, частиною п'ятою статті 94 КАС України передбачено, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, відсутні підставі для їх відшкодування.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 69, 70-72, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: