Справа № 591/1086/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р. Справа № 591/1086/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11.09.2017р. по справі № 591/1086/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.), звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідач), в якому просив: визнати незаконними дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії у зв'язку з втратою годувальника, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати за відповідною посадою, та зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії у зв'язку з втратою годувальника на підставі довідки прокуратури Сумської області від 18.01.2017 року №18-7зп-17 в розмірі 60% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру пенсії.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11.09.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 24.10.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що позивачу, починаючи з 2007 року, призначено пенсію (у зв'язку з втратою годувальника) на підставі норм Закону України «Про прокуратуру», як члену сім'ї прокурора або слідчого.

19.01.2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника, яка була призначена її чоловікові ОСОБА_2 відповідно до вимог до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», на підставі Постанови КМУ від 30.09.2015 року № 763, Постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати» (а.с.14).

До заяви позивачем надана довідка прокуратури Сумської області 18.01.2017 року №18-7зп-17 (а.с.13).

Проте, листом від 02.02.2017 року відповідач направив позивачу рішення № 148265 від 27.01.2017 р. про відмову в проведенні перерахунку з посиланням на положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (а.с.15, 16).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам були врегульовані частинами 12, 17 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ.

Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (ч.12 ст. 50-1 зазначеного Закону, в редакції, чинній на час оформлення пенсії позивачу).

Згідно з ч. 14 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-XII, (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії), за пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються пільги і гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законами.

Частиною 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу) визначено, що членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

Частиною 17 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час оформлення пенсії позивачу) визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Таким чином, станом на момент призначення позивачу пенсії по втраті годувальника законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія відповідно до Закону України "Про прокуратуру", на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Разом з тим, Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" та частину вісімнадцяту викладено в такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

15.07.2015 р. набув чинності Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014р. (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закону України «Про прокуратуру», крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 р. № 1013 (яка набрала чинності з 01.12.2015р.) та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, частини дванадцята та сімнадцята статі 50-1 Закону № 1789-ХІІ втратили чинність.

Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Вказаний Закон є чинним і підлягає до виконання, оскільки Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним не визнавався.

Відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 р. умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно - правовий акт не було прийнято.

З огляду на викладене, у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ при призначенні пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

До спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Закону України "Про прокуратуру" у попередній редакції, оскільки на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії набула чинності та діяла інша редакція статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ, яка передбачає принципово інший порядок перерахунку пенсій.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо соціальних виплат узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "Валентина Ніканорівна Великода проти України", яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що першою і найважливішою вимогою ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду по справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року .

Враховуючи те, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, частини 12 та 17 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність, тому законодавчо визначені підстави для перерахунку пенсії по втраті годувальника, яка була призначена відповідно до Закону України "Про прокуратуру", також відсутні.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що в спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивача, та як наслідок, неправомірно задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, а тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області задовольнити.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11.09.2017р. по справі № 591/1086/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст постанови виготовлений 27.10.2017 р.