Справа № 754/9824/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/715/17
Справа №754/9824/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю секретаря Шевчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивує наступним.

З 10.02.2002 року по теперішній час позивач працює в органах Прокуратури України.

Маючи стаж роботи 14 років 7 місяців 18 днів, що зараховується до вислуги років, позивач 17.07.2017 року звернувся до ЛОУПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії, згідно ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року), надавши для цього всі необхідні документи.

Однак, листом №10876/09 від 17.07.2017 року відповідач відмовив йому у призначенні пенсії, посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213.

Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії неправомірною, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

В судове засідання позивач не з'явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої підтримав вимоги адміністративного позову за викладених в ньому обставин та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача, які обґрунтовані наступним. Відповідач через представника вважає, що правові підстави для призначення пенсії позивачу, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, відсутні, оскільки, на момент звернення 08.12.2016 року позивача до ЛОУПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ втратив чинність. На сьогоднішній день діє редакція ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII. Відповідно до ч.2 ст. 86 чинного ЗУ «Про прокуратуру», визначено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх видів пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, а тому з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, а раніше призначені не перераховуються, а тому відповідач вважає, що з його боку відсутні протиправні дії.

За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в Генеральній прокуратурі України на посаді начальника управління, відповідно до копії довідки ГПУ №18-245зп від 16.06.2017 року (а.с. 16) та трудової книжки (а.с. 7-12).

17.07.2017 року звернувся до ЛОУПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії, згідно ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ.

Листом ЛОУПФУ в м. Києві №10876/09 від 17.07.2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій або бездіяльності.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статей 22, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню. Тому, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається.

Дотримуючись вимог Основного Закону, при розгляді справи суд вважає за необхідне застосовувати норми ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції, чинній на момент вступу позивача на службу в органах Прокуратури України.

Відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року) (далі - Закон), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид

пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як вбачається з копії трудової книжки серії БТ №2000204, загальний трудовий стаж позивача на момент звернення до ЛОУПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років становить 23 роки 1 місяць, з яких 14 років 7 місяців 18 днів - робота на посадах прокурорів.

Згідно з вимогами ч.5 ст. 50-1 Закону, до 20-річного стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років зараховуються також періоди проходження строкової військової служби, служби в органах внутрішніх справ та на посадах держвної служби, у відповідності до копії трудової книжки.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорсько-слідчих посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників та у зв'язку з обранням їх на виборні посади органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Суд не погоджується з посиланнями сторони відповідача, як на підставу своїх заперечень, на п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, оскільки дані положення, всупереч приписам ст. 22 Основного Закону, звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод,передбачених, зокрема, ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ.

В той же час, зважаючи на те, що заява про призначення пенсії до відповідача подана позивачем 17.07.2017 року, суд критично ставиться до зазначеного в позовних вимогах періоду призначення пенсії, оскільки пенсія позивача підлягає призначенню саме з дня звернення позивача до відповідача із вказаною заявою.

Проаналізувавши та оцінивши вказані обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність ЛОУПФУ в м. Києві правомірності своїх дій та обґрунтованість вимог адміністративного позову ОСОБА_1

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 18, 71, 94, 99, 104, 161-162, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Загальною декларацією прав людини, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, ст. Закону України «Про прокуратуру» від №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції від 12.07.2001 року №2663-ІІІ) на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 16.06.2017 року №18-245зп про заробітну плату з розрахунку 90% із середнього заробітку.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києвіпризначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно довідки Генеральної прокуратури України від 16.06.2017 року №18-245зп про заробітну плату, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції від 12.07.2001 року №2663-ІІІ) з 17 липня 2017 року, виходячи з розрахунку 90% із середнього заробітку за 60 календарних місяців, що передують зверненню, зазначеного у довідці Генеральної прокуратури України від 16.06.2017 року №18-245зп без обмеження граничного розміру пенсії.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, строкову військову службу та перебування на посаді державного службовця.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: