Справа № 523/13832/17
Суддя: Шепітко І. Г.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/398/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м.Одеси Шепітко І.Г., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі №23 від 23.08.2017 року «Про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру»; зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі перевести його на пенсію по інвалідності на підставі ч.ч.2, 3, 9 абз.1 ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII - з 12.07.2017 року у розмірі 60% його середнього заробіткузгідно з довідкою прокуратури Одеської області.

03.10.2017 року Ухвалою суду відкрито скорочене провадження у справі за даним адміністративним позовом.

04.10.2017 року позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у порядку судового провадження за його участі та участі його представника, посилаючись на бажання висловлювати свою думку, задавати питання іншим особам.

Відповідач - Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі судову повістку та матеріали справи отримало 12.10.2017 року, 18.10.2017 року до канцелярії суду надійшли письмові заперечення на позов, згідно яких вважали своє рішення законним й обгрунтованим, вимоги позивача - безпідставними.

Відповідно до вимог ч.4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, що беруть участь у справі.

Частиною 4 ст.183-2 КАС України передбачено, що у разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Вивчивши матеріали справи, клопотання позивача та письмові заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що позивачем надано усі необхідні для розгляду справи у порядку скороченого провадження докази, тому підстави для призначення справи до розгляду в загальному порядку відсутні і клопотання позивача, за такиз обставин, задоволенню не підлягає. Також суд звертає увагу сторін на ту обставину, що зазначена вище процесуальна норма щодо розгляду справи у загальному порядку є правом суду і виключно суд приймає рішення про необхідність такого розгляду, при цьому клопотання сторін не є обов'язковим.

Згідно п.2 ч.5 ст.183-2 КАС України, справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті ("відповідач у десятиденний строк з дня одержання такої ухвали та копій документів може подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову. Якщо справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача, то заперечення проти позову чи заява про визнання позову мають бути подані безпосередньо до канцелярії суду"), якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача. П.4 ч.5 ст.183-2 КАС України визначено, що справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що з 21.07.2000 року по теперішній час позивач працює в органах прокуратури Одеської області, що підтверджується трудовою книжкою та довідкою прокуратури Одеської області від 01.08.2017 року.

Також позивач має другу групу інвалідності загального захворювання, яка встановлена відповідно до довідки МСЕК від 20.10.2016 року серія №10 ААВ №812563, та йому призначена пенсія по інвалідності другої групи на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 №1058.

21.08.2017 року позивач звернувся до управління з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 №1697 - VII.

Відповідачем розглянуто заяву позивача та 23.08.2017 року прийнято рішення №23 «Про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Приймаючи наведене вище рішення, відповідач виходив з того, що питання пенсійного забезпечення осіб, які працюють в органах прокуратури, врегульовувалися Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 №1697 - VII. Однак, 01 квітня 2015 набрав чинності Закон України від 02 березня 2015 №213 - VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Суд визнає правильним та обґрунтованим рішення УПФУ №23 від 23.08.2017 року «Про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», виходячи з наступного.

Відповідно частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

Станом на день звернення до відповідача, вислуга років позивача відповідала вимогам ч.2, 9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, наявний у нього стаж роботи дає право на призначення пенсії як інваліду 2-ї групи у розмірі 60%.

Проте, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 № 213-VII, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VII не скасовано, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Вказана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 24 травня 2016 року № 333/6710/15-а.

Таким чином, згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у тому числі і ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Крім того, у абзаці п'ятому пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII прийнятий 14 жовтня 2014 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII прийнятий 02 березня 2015 року, тобто пізніше, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення пенсії після 01 червня 2015, тому УПФУ правомірно відмовило йому у призначенні пенсії відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача та приймає до уваги доводи відповідача щодо зміни законодавства.

Керуючись ст.ст.41, 159, 160, 183-2, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Копію Постанови направити сторонам у справі.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя: