Справа № 591/4371/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 р.Справа № 591/4371/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В., Курило Л.В.

при секретарі Дудка О.А.

представника позивача - ОСОБА_2розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 16.08.2017р. по справі № 591/4371/17

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

до Громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1

про примусове видворення за межі території України та його затримання,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом, в якому просив: примусово видворити за межі території України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.; затримати його з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, який розташований за адресою: Чернігівська область, Ріпкинський район, с. Розсудів, вул. Лісна, 25.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 16.08.2017р. по справі № 591/4371/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 16.08.2017р. по справі № 591/4371/17 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач письмові заперечення на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до ст. 39 КАС України, відповідач повідомлений про апеляційний розгляд справи через розміщення у друкованому засобі масової інформації - газеті «Сумщина» № 39 від 28.09.2017 р. відповідного повідомлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2017 р. працівниками УДМС України в Сумській області виявлено, що громадянин Республіки Грузія Мазанашвілі Гіоргі перебував за адресою м. Суми, вул. Г. Кондратьєва без документів на право проживання на території України та складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МСМ № 053780 стосовно відповідача (а.с. 6).

Постановою начальника УДМС України в Сумській області від 15.08.2017 р. громадянина Республіки Грузія Мазанашвілі Гіоргі притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу в розмірі 510,00 грн. (а.с. 7).

Відповідно до відміток у паспорті, 10.10.2015 р., 15.10.2015 р. в пунктах пропуску «Бориспіль» та «Доманове» Мазанашвілі Г. було відмовлено у в'їзді на територію України, що свідчить про наявність рішення про заборону його в'їзду в Україну (а.с. 11).

Також, рішенням № 119 від 15.08.2017 р. відповідача зобов'язано покинути територію України у термін до 16.08.2017 р.

На підставі наведених вище обставин, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що рішенням № 119 від 15.08.2017 р. відповідача зобов'язано покинути територію України у термін до 16.08.2017 р., в той час, як з адміністративним позовом позивач звернувся 15.08.2017 р., а в рішенні № 119 зазначено дата - 16.08.2017, однак час не зазначено. Також суд вказав, що відповідач з'являвся на всі судові засідання, сплатив добровільно штраф в сумі 510,00 грн. (а.с. 76-77) та придбав квитки на 16.08.2017 р. та на 17.08.2017 р. на виїзд з України з метою виконати рішення позивача (а.с. 39-41).

На підставі цього, судом першої інстанції зроблений висновок, що відсутні підстави, вважати, що відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що Мазанашвілі Гіоргі є громадянином Республіки Грузія, має паспорт громадянина Грузії для виїзду за кордон № 15АВ27173, виданий 07.09.2015 р., дійсний до 07.09.2025 р. (а.с. 9-10).

При складенні протоколу про адміністративне правопорушення серія ПР МСМ № 053780, відповідачем надані пояснення та вказано, що слова написані вірно і прочитані. В той же час, в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надані пояснення, що він не розумів, що він підписує, оскільки не володіє українською мовою, розуміє тільки російську.

Підставою для звернення позивача до суду першої інстанції із вказаними вище вимогами слугувала та обставина, що у органу ДМС існували обґрунтовані підставі вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення Управляння ДМС в Сумській області № 119 від 1508.2017 р. При цьому, позивач вважав, що відповідач підлягає затриманню з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Колегія суддів зазначає, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22.09.2011 р. № 3773-VІ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VІ).

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону № 3773-VІІ, ст. 13 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 р. № 2491-ІІІ (далі - Закон № 2491-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VІ, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

За приписами ст. 26 вказаного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 5 зазначеної статті, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Так, 15.08.2017 р. Управлінням ДМС України в Сумській області прийнято рішення № 199 про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.. Зазначене рішення оскаржене у встановленому законом порядку не було.

В рішенні № 119 від 15.08.2017 р. відповідачу встановлений строк, яким відповідача зобов'язано покинути територію України у термін до 16.08.2017 р. На виконання вимог вказаного вище рішення, відповідачем, з метою покинення території України придбані авіаквитки на 16.08.2017 р. та на 17.08.2017 р. на виїзд з України. При цьому, позивач зазначив, що при зверненні до суду першої інстанції йому не було відомо про придбані квитки.

У підпункті «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини у справі «Солдатенко проти України» (п. 111 рішення від 23.10.2008 р.) зазначив, що встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися «відповідно до процедури, встановленої законом», пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не просто відсилає до національного закону, він також стосується «якості закону», вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права. При цьому «якість закону» означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

З метою удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства та урегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції, КАС України доповнено ст. 183-7 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства».

Положеннями ч. 2 ст. 183-7 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Оскільки позивачем були придбані квитки, які свідчать про намір відповідача покинути територію України та враховуючи те, що позивач добровільно з'явився до суду першої інстанції під час розгляду позовної заяви про його примусове видворення, колегія суддів зазначає, що у позивача були відсутні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення № 119 від 15.08.2017 р.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Що стосується доводів апелянта з приводу порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виявилося у порушенні судом вимог ч. 9 ст. 183-7 КАС України, колегія суддів зазначає, що в даному випадку судом дійсно допущено порушення приписів КАС України, щодо не розгляду справи у день подання позовної заяви та не видачі копії судового рішення негайно після його проголошення.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки в даному випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Враховуючи те, що постанова Зарічного районного суду м. Суми від 16.08.2017р. по справі № 591/4371/17 прийнята з дотриманням норм матеріального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 16.08.2017р. по справі № 591/4371/17 - залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 16.08.2017р. по справі № 591/4371/17 за позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до Громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1, про примусове видворення за межі території України та його затримання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Присяжнюк О.В. Курило Л.В.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 23.10.2017 року.